КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
10 листопада 2022 року                                                                             м. Київ
 
Унікальний номер справи № 761/29839/21
    Апеляційне провадження №22-ц/824/9513/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
     за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А., по справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора, виключення запису про право власності, -
 
в с т а н о в и в :
 
У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив скасувати рішення державного реєстратора Рисак О.О. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), індексний номер 52577808 від 09 червня 2020 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 в розмірі Ѕ частки житлового будинку, жилою площею 74,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виключивши із нього відомості запису про право власності № 52577808 про реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 194430380000, які вчинені (внесені) внаслідок рішення державного реєстратора Рисак О.О. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09 червня 2020 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 в розмірі Ѕ частки житлового будинку, жилою площею 74,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року у справі № 761/11439/18 визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину будинку 1-а житловою площею 65,8 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд (сарай під літ.Б, сарай під літ.В, спорудження під АДРЕСА_1 .
28  вересня 2020 року позивач дізнався про наявність рішення державного реєстратора Рисак О.О. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), індексний номер 52577808 від 09 червня 2020 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 в розмірі Ѕ частки житлового будинку, жилою площею 74,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначав, що в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у справі № 761/11439/18 вказано речове право ОСОБА_2 , виходячи з житлової площі будинку - 65,8 кв.м, а державний реєстратор Рисак О.О. прийняла рішення виходячи з площі будинку - 74,2 кв.м. Звертав увагу, що підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Тому вважає, що державний реєстратор Рисак О.О. при винесенні оскаржуваного рішення порушив вимоги ст. 10 та 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (т. 1 а.с. 1-4).
У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 - адвокат Любивець П.В. просив у задоволенні позову відмовити. Зазначав, що державний реєстратор Рисак О.О. перевірила документи, які подавались для державної реєстрації прав, правомірно прийняла рішення, індексний номер 52577808 від 09.06.2020 р. щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 в розмірі Ѕ частки житлового будинку, жилою площею 74,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Правомірність дій державного реєстратора підтверджена висновком центральної колегії Міністерства юстиції України від 28 травня 2021 року щодо розгляду скарги ОСОБА_1 . Звертав увагу, що між ОСОБА_2 та позивачем існує конфлікт щодо права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 761/3839/20 за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про виділ у власність частки домоволодіння (т. 1 а.с. 63-65).
Представник Київської міської ради Рябошлик В.І. також подала відзив на позов, у якому заперечувала щодо задоволення позовних вимог та зазначала, що до заяви про державну реєстрацію прав було подано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року у справі № 761/11439/18, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у справі № 761/11439/18, технічний паспорт від 26 серпня 2015 року, виданий КП КМР «КМБТІ». Підстави для відмови в державній реєстрації прав були відсутні. Звертала увагу, що в Державному реєстрі речових прав відомості про площу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 вносились приватним нотаріусом Топілко О.Р., а не державним реєстратором Рисак О.О.. Рішення державного реєстратора Рисак О.О. прийнято у відповідності до вимог законодавства, що підтверджено висновком колегії Міністерства юстиції України від 28 травня 2021 року (т. 1 а.с. 72-76).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Рисак О.О. індексний номер 52577808 від 09 червня 2020 року, виключення запису про право власності - залишено без задоволення (т. 2 а.с. 142-148).
Не погодившись з рішенням районного суду, 28 липня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (т. 2 а.с. 153-158).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Рисак О.О. індексний номер 52577808 від 09 червня 2020 року прийнято на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року у справі № 761/11439/18 та технічного паспорту на будинок, виготовленого на замовлення ОСОБА_2 26 серпня 2015 року. Вказував, що технічний паспорт є сфальсифікованим, а рішення суду не виконано державним реєстратором, оскільки при реєстрації права власності відповідача на Ѕ частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , було фактично збільшено площу існуючого будинку на 8,4 кв.м. Вважає, що державний реєстратор порушив вимоги ст. 10 та 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що є підставою для скасування рішення державного реєстратора. 
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав скаргу і просив її задовольнити. 
Інші особи, які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Позивач ОСОБА_1 не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи або неможливість її розгляду за відсутності  представника позивача адвоката Шерстюк Д.В. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Відповідач ОСОБА_2 був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Любивець П.В. під особистий підпис про що у справі є розписка (т. 2 а.с. 174-186). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).
Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
 
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08 квітня 2019 року у справі № 761/11439/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом - задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину будинку (яка складається з: ј частки належала ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Іванько О.О. 20 вересня 2005 року та зареєстрованого в реєстрі за №18-7558 та ј частки, що належала ОСОБА_5 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року, справа №761/38514-14-ц) №1-а житловою площею 65,8 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд (сарай під літ.Б, сарай під літ.В, спорудження під №1-5) по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 350,00 грн. (т. 1 а.с. 6, т. 2 а.с. 108-109).
Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52577808 від 09 червня 2020 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Рисак О.О. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєстровано право власності, форма власності - приватна, спільна часткова, розмір частки Ѕ на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 7-8).
Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28 вересня 2020 року.
Так, у в розділі «Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна» зазначено: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 194430380000, об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, об`єкт нерухомості: так, опис об`єкта - житлова площа (кв.м): 74,2, опис: житловий будинок цегляний, житловою площею 74,2 кв.м, а також службові приміщення: сарай під літ. В., спорудження, адреса: АДРЕСА_1 .
У матеріалах справи міститься копія реєстраційної справи № 194430380000 ( АДРЕСА_1 ), надана Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2022 року (т. 1 а.с. 107-148, т. 2 а.с. 1-138).
З розгорнутої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03 грудня 2021 року вбачається, що за позивачем ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності зареєстровано 28 жовтня 2013 року - 7/36 частини на житловий будинок, що а 13 липня 2016 року - 11/36 частини на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з жилою площею 74,2 кв.м (т. 1 а.с. 79-82).
З цієї ж розгорнутої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03 грудня 2021 року вбачається, що інформація про реєстрацію зміни жилої площі на 74,2 кв.м щодо будинку за адресою: АДРЕСА_1 була внесена приватним нотаріусом Топілко О.О. 15 липня 2015 року, як державним реєстратором, індексний номер рішення: 22872455 (т. 1 а.с. 79-82).
Встановлено, що разом з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державному реєстратору Рисак О.О . Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було надано копію рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року у справі № 761/11439/18, а також технічний паспорт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений за замовленням ОСОБА_2 , КП КМР «КМБТІ» станом на 26 серпня 2015 року (т. 2 а.с. 102-129).
 
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.
У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.
Спірні правовідносини виникли з приводу реєстрації права власності за ОСОБА_3 Ѕ частки житлового будинку, жилою площею 74,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, на думку позивача, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі - у редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. 
Державна реєстрація речових прав виконує важливу функцію інформування третіх осіб про права та обтяження на майно, а у випадках, встановлених законом, з такою реєстрацією пов`язується виникнення прав на нерухоме майно (абзац третій частини другої статті 331 ЦК України). 
Хоча державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)).
Тому загальна спрямованість Закону № 1952-ІV полягає у забезпеченні достовірності та несуперечливості відомостей Державного реєстру прав. Механізм реалізації цього фундаментального підходу закріплений, зокрема, у пункті 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV, яким встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Отже, інші положення цього Закону повинні застосовуватись у сукупності з нормою цього пункту.
Пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІV визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
Згідно з частиною другою статті 12 Закону № 1952-ІV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-ІV).
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV підставами для відмови в державній реєстрації прав є: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.
Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.
Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена (частина п`ята статті 24 Закону № 1952-IV).
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08 квітня 2019 року у справі № 761/11439/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом - задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину будинку (яка складається з: ј частки належала ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Іванько О.О. 20 вересня 2005 року та зареєстрованого в реєстрі за №18-7558 та ј частки, що належала ОСОБА_5 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року, справа №761/38514-14-ц) №1-а житловою площею 65,8 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд (сарай під літ.Б, сарай під літ.В, спорудження під №1-5) по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 350,00 грн. (т. 1 а.с. 6, т. 2 а.с. 108-109).
У частині третій статті 12 Закону № 1952-ІV зазначено, що зміни характеристик об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, вносяться під час проведення державної реєстрації права власності на такий об`єкт у результаті вчинення дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення речових прав.
Інформація про зміну жилої площі на 74,2 кв.м щодо будинку за адресою: АДРЕСА_1 була внесена приватним нотаріусом Топілко О.О. ще 15 липня 2015 року, індексний номер рішення: 22872455, що вбачається з розгорнутої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03 грудня 2021 року (т. 1 а.с. 79-82).
Тобто станом на день реєстрації права власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за відповідачем  ОСОБА_2 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже був відкритий розділ на вказаний об`єкт нерухомого майна та у розділі «Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна» було зазначено, що житлова площа будинку становить 74,2 кв.м.
Вимог до приватного нотаріуса Топілко О.О. щодо правомірності здійснення ним державної реєстрації 15 липня 2015 року зміни загальної площі (кв.м.) на 74.2 кв.м. житлова площа вказаного об`єкту нерухомості за вищезазначеною адресою, індексний номер рішення: 22872455, позивач ОСОБА_1 у цьому провадженні не заявляв. При цьому, до суду не надано доказів визнання незаконним та(або) скасування здійсненої приватним нотаріусом Топілко О.О. державної реєстрації 15 липня 2015 року індексний номер рішення: 22872455. 
Встановлено, що разом з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державному реєстратору Рисак О.О . Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було також технічний паспорт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений за замовленням ОСОБА_2 , КП КМР «КМБТІ» станом на 26 серпня 2015 року (т. 2 а.с. 102-129).
З технічного паспорта на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого за замовленням ОСОБА_2 , КП КМР «КМБТІ» станом на 26 серпня 2015 року вбачається, що загальна площа приміщень становить 114,9 кв.м, житлова - 73,3 кв.м, допоміжна - 33,9 кв.м, площа приміщень загального користування - 7,7 кв.м (т. 2 а.с. 119-129).
Посилання апелянта на підробку вищевказаного технічного паспорта суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив, оскільки не зважаючи на наявні в матеріалах цивільної справи копії процесуальних документів вчинених в рамках кримінального провадження, до суду не надано набравшого законної сили вироку суду у кримінальній справі в якому б зазначені апелянтом обставини і факти підробки вважались би встановленими.
Натомість за наданим до суду першої інстанції повідомленням начальника КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 січня 2022 року № 062/14-536(И-2022) підтверджено виготовлення технічного паспорту на будинок АДРЕСА_2 за даними технічної інвентаризації станом на 26 серпня 2015 року. У цьому ж повідомленні зазначено, що на підставі довіреності ОСОБА_3 , ОСОБА_7 оформила 12.02.2020 замовлення на виготовлення технічного паспорта за даними проведеної 26.08.2015 технічної інвентаризації вказаного будинку (т. 1 а.с. 92).
Посилання апелянта, що такий паспорт нібито був складений на замовлення ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 не дає підстав для об`єктивного висновку, що вищевказаний технічний паспорт не складався (т. 1 а.с. 93).
Колегія суддів зауважує, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, а факт його подання державному реєстратору, серед переліку інших документів, необхідних для вчинення реєстраційної дії позивачем не спростований.  
Крім того, у жовтні 2020 року позивач звертався до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії державного реєстратора Рисак О.О. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у зв`язку з суперечностями щодо площі будинку у резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року у справі № 761/11439/18 та рішення державного реєстратора від 09 червня 2020 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 9-10).
Згідно висновку центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії, бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 28 травня 2021 року державним реєстратором Рисак О.О. при прийнятті рішення від 09 червня 2020 року № 52577808 належним чином було перевірено документи, які подавались для державної реєстрації права, на відповідність вимогам, встановлених чинним законодавством, оскільки їх комплектність, зміст та форма відповідали вимогам законодавства у сфері державної реєстрації прав, а тому оскаржуване рішення є таким, що прийняте відповідно до законодавства (т. 1 а.с. 12-13).
Наказом № 2454/7 від 19 липня 2021 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 від 06 жовтня 2020 року в зв`язку з тим, що рішення від 09 червня 2020 року № 52577808 прийнято державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Рисак О.О. відповідно до законодавства (т. 1 а.с. 11).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлені у справі обставини і докази свідчать про відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями при реєстрації права власності на Ѕ частку житлового будинку з реєстраційним номером, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , та про правомірність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №52577808 від 09 червня 2020 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Рисак О.О.
Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з абз. 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-ІV (у редакції, чинній на час подання позову та ухвалення рішення суду у цій справі) ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Проте звертаючись до суду з вимогами про скасування рішення державного реєстратора Рисак О.О. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), індексний номер 52577808 від 09 червня 2020 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 в розмірі Ѕ частки житлового будинку, жилою площею 74,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей запису про право власності, позивач не заявляв вимог про визнанням, зміну чи припинення речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства за відповідачем.
Позивачем не доведено порушення його прав на володіння своєю часткою житлового будинку рішенням державного реєстратора Рисак О.О. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), індексний номер 52577808 від 09 червня 2020 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на його частку будинку.
У пункті 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 911/1681/18 (провадження № 12-295гс18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо скасування права власності на об`єкт нерухомого майна має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав ТОВ «Аверс-Сіті» на спірний об`єкт нерухомості. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру».
Схожі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 695/500/17 (провадження № 14-60цс19), від 05 червня 2019 року у справі № 911/1580/18 (провадження № 12-53гс19).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року по справі № 357/11231/18 (провадження № 61-4960св20) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». 
У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами обставини справи підтверджують, що спір у позивача щодо скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно є з  ОСОБА_2 , який притягнутий до участі у справі як відповідач. Натомість Київська міська рада, яка діяла як державний реєстратор в особі державного реєстратора Рисак О.О. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), здійснивши оспорюване позивачем рішення про державну реєстрацію прав, є неналежним відповідачем. Поряд з цим, відсутність в мотивувальній частині оскаржуваного рішення районного суду вказівки на це, не призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, і таких доводів подана апеляційна скарга не містить.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
                                               
   п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 11 листопада 2022 року. 

Судді Київського апеляційного суду:                               Б.Б. Левенець

                                                                                                   О.В. Борисова

                                                                                                   В.М. Ратнікова