ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року 
м. Київ

cправа №  903/989/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

за участю секретаря судового засідання - Охоти В.Б.,

представників учасників справи:
позивача  - Карплюк П.М.,
відповідача - Боричевський В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду Волинської області
у складі судді Вороняк А. С.
від 22.06.2022 та
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Миханюк М. В., Коломис В. В., Саврій В. А.
від 06.09.2022

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго"
про стягнення 5 111 038,92 грн,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" про стягнення 5 111 038,92 грн, з яких: пеня у розмірі 977 488,93 грн, 3% річних у розмірі 228 899,99 грн, інфляційні втрати у розмірі 236 764,19 грн та штраф у розмірі 3 667 885,81 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання умов договору № 0509-02041 від 04.06.2019 про надання послуг з передачі електричної енергії в частині своєчасної оплати даних послуг. 
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
04.06.2019 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (оператор системи передачі) та Приватним акціонерним товариством «Волиньобленерго» (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від № 0509-02041 (далі - договір).
Згідно із пунктом 1.1 договору оператор системи передачі зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга) відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.
Відповідно до пункту 4.1 договору для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги: - плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених оператором системи передачі повідомлень щодо планового обсягу передачі електричної енергії на розрахунковий місяць; - визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку, які зареєстровані за відповідним користувачем (додаток 2). З цією метою використовуються дані обліку адміністратора комерційного обліку та ЕІС користувача.
Пунктом 5.1 договору визначено, що планова та фактична вартість послуги (грн) за цим договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу (МВт-год) за розрахунковий період на тариф на послугу, затверджений регулятором (грн/МВт-год).
Пунктом 6.2 договору установлено поетапний порядок здійснення розрахунку: - 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з пунктом 4 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з пунктом 4, у кожен з наступних періодів: - 2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду; - 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду; - 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду; - 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця. При цьому розмір оплати в указані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, на 5 днів наперед.
Відповідно до пункту 6.3 договору у разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач: - передає оператору системи передачі письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів послуги; - сплачує вартість послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення запланованих обсягів послуги.
Згідно із пунктом 6.5 договору користувач здійснює розрахунок з оператором системи передачі за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акту приймання-передачі послуги, який оператор системи передачі надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком", з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документ в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до пункту 6.6 договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від оператора системи передачі за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги, користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення оператору системи передачі повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає оператору системи передачі повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.
Пунктом 6.7 договору передбачено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку оператор системи передачі має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу. У разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, оператор системи передачі (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. У разі недотримання оператором системи передачі цих термінів користувач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання оператором системи передачі зобов`язань щодо повернення коштів. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню.
Згідно із підпунктом 1 пункту 7.1 договору оператор системи передачі має право отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу. Цьому праву оператора системи передачі кореспондує встановлений підпунктом 3 пункту 9.3 договору обов`язок користувача здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим Договором.
Акти приймання-передачі послуги відповідачем: за червень 2020 року від 30.06.2020 отримано - 22.07.2020, оплачено- 17.07.2020; за липень 2020 від 31.07.2020 отримано 20.08.2020, оплачено 14.08.2020; за серпень 2020 від 31.08.2020 отримано 21.09.2020, оплачено 30.09.2020 (з простроченням 5 днів); за вересень 2020 від 30.09.2020 отримано 02.11.2020, оплачено 30.10.2020; за жовтень 2020 від 31.10.2020 отримано 20.11.2020, оплачено 30.11.2020 (з простроченням 4 дні); за листопад 2020 від 30.11.2020 отримано 28.12.2020, оплачено 11.01.2021 (з простроченням 10 днів); за грудень 2020 від 31.12.2020 отримано 25.01.2021, оплачено 29.01.2021; за січень 2021 від 31.01.2021 отримано 22.02.2021, оплачено 26.02.2021; за лютий 2021 від 28.02.2021 отримано 22.03.2021, оплачено 31.03.2021 (з простроченням 5 днів); за березень 2021 від 31.03.2021 отримано 26.04.2021, оплачено 30.04.2021; за квітень 2021 від 30.04.2021 отримано 21.05.2021, оплачено 31.05.2021 (з простроченням 4 дні); за травень 2021 від 31.05.2021 отримано 22.06.2021, оплачено 30.06.2021 (з простроченням 4 дні); за червень 2021 від 30.06.2021 отримано т 19.07.2021, оплачено 30.07.2021 (з простроченням 7 днів).
Також між сторонами було підписано акти коригування: від 23.09.2020 до акту від 29.02.2020 приймання-передачі, який отримано відповідачем 30.09.2020, оплачено 21.10.2020 (з простроченням 15 днів); від 29.09.2020 до акту від 31.03.2020 приймання-передачі, який отримано відповідачем 16.10.2020, оплачено 29.10.2020 (з простроченням 7 днів); від 21.12.2020 до акту від 31.07.2020 приймання-передачі, який отримано відповідачем 04.01.2021, оплачено 20.01.2021 (з простроченням 12 днів).
3. Короткий зміст судових рішень
Рішенням Господарського суду Волинської області від 22.06.2022 у справі № 903/989/21, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2022, позов задоволено частково: присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 61 777,27 грн, з яких: 41 170,55 грн пені, 18 472,84 грн 3% річних, 2 133,88 грн інфляційні втрати. У задоволенні решти позову про стягнення 5 049 261,65 грн, з яких 3 667 885,81 грн штрафу, 936 318,38 грн пені, 210 427,15 грн 3% річних та 234 630,31 грн інфляційних втрат - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду мотивовані тим, що:
- суми поетапної оплати на яких фактично ґрунтуються вимоги позивача, є фактично прогнозованими плановими обсягами надання послуги, але не є простроченою заборгованістю відповідача, на яку може бути нарахований штраф та пеня. За таких обставин, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3667885,81 грн та пені в сумі 936318,38 грн, які нараховані на прогнозовані планові обсяги надання послуги є безпідставними, а отже не підлягають задоволенню;
- з огляду на те, що акти прийому-передачі за серпень, жовтень, листопад 2020 року, лютий, квітень-червень 2021 року були оплачені з порушенням строку передбаченого пунктом 6.5 договору, позивач правомірно нарахував пеню за порушення фактичних платежів в сумі 82 341,10 грн; 
- враховуючи, що період прострочення відповідача був незначним (4-15 днів), сума основного боргу відповідачем сплачена повністю, доказів заподіяння збитків позивачу простроченням оплати не подано, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій підлягає задоволенню частково, а саме пеня у розмірі 82 341,10 грн підлягає зменшенню на 50%;
- перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення (за фактичні платежі) 2133,88 грн інфляційних втрат та 18472,84 грн 3% річних;
- щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат в сумі 234 630,31 грн та 3 % річних в сумі 210 427,15 грн на поетапну оплату, яка фактично є прогнозованими плановими обсягами надання послуги, але не є простроченою заборгованістю відповідача, на яку може бути нараховано інфляційні втрати та 3 % річних, то дані суми не підлягають стягненню з відповідача.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 22.06.2022 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 в частині відмови у стягненні штрафу у розмірі 3     667     885,81 грн, пені у розмірі 936 318,38 грн, інфляційних втрат у розмірі 234     630,31 грн, 3% річних у розмірі 210     427,15 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Скаржник у якості підстав касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції зазначив пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме суди не врахували правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, щодо порядку оплати вартості послуг з передачі електричної енергії згідно із договором про надання послуг з передачі електричної енергії.
Приватне акціонерне товариство "Волиньобленерго" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
5. Позиція Верховного Суду
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини 1 якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Водночас, відповідно до частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Причиною виникнення даного спору стало питання щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих позивачем у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором в частині своєчасної оплати послуги з передачі електричної енергії.
Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).
Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором (частина 4 статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії").
На реалізацію наданих законодавством повноважень постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 309 затверджено Кодекс системи передачі.
Відповідно до пункту 5.5 глави 5 розділу XI Кодексу системи передачі договір про надання послуг з передачі електричної енергії укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.
Типова форма договору про надання послуг з передачі електричної енергії є додатком 6 до Кодексу системи передачі, отже, затверджена одночасно з цим Кодексом.
Договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 04.06.2019 № 0509-02041, укладеним між сторонами, для розрахунку за ним встановлено два види обсягу послуги - плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного.
В пункті 6.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії, розрахунковим періодом за цим договором є один календарний місяць.
Користувач зобов`язаний подавати оператору системи передачі планові обсяги передачі електричної енергії до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. Натомість на оператора системи передачі покладено обов`язок погодити вказані планові обсяги (пункт 10.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії).
Таким чином, використання планових обсягів, їх погодження з оператором системи передачі є обов`язком користувача за договором про надання послуг.
Порядок оплати планових обсягів послуг передбачений пунктом 6.2 договору про надання послуг з передачі електричної енергії, яка виражається в поетапній попередній оплаті планових обсягів послуг.
У свою чергу фактичний обсяг послуги визначається, зокрема, для електропостачальника на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника (пункт 4.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії).
Оператор системи передачі на підставі даних фактичного обсягу послуги протягом п`яти робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги (пункт 10.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії).
При цьому у разі, якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, оператор системи передачі (за заявою користувача) протягом п`яти банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів.
У зв`язку з цим плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів з моменту отримання акта приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.
Суди надаючи оцінку зазначеним умовам договору дійшли висновку, що суми поетапної оплати на яких фактично ґрунтуються вимоги позивача, є фактично прогнозованими плановими обсягами надання послуги, але не є простроченою заборгованістю відповідача, на яку може бути нарахований штраф, пеня, 3% річних та інфляційні втрати.
Скаржник у касаційній зазначив, що суди при ухвалені судових рішень не врахували правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, щодо порядку оплати вартості послуг з передачі електричної енергії згідно із договором про надання послуг з передачі електричної енергії.
Правовідносини у справі № 912/1941/21 та у цій справі (№ 903/989/21) є подібними за предметом та підставами позову, матеріально-правовим регулюванням, оскільки  Верховним Судом у справі № 912/1941/21 переглядалися судові рішення, ухвалені за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 3% річних, штрафу та пені у зв`язку з неналежним виконанням користувачем обов`язку щодо своєчасної оплати за послуги з передачі електричної енергії за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.
В постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21 сформовано висновок про те, що: «при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць».
При цьому даний висновок Верховним Судом сформовано щодо застосування додатку 6 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 309 (зокрема, щодо застосування пунктів 4.1, 6.2, 6.5, 10.1, 10.4 договору), що спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу, про те, що постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21 не містить висновків щодо застосування норм права.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування додатку 6 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 309 (зокрема, щодо застосування пунктів 4.1, 6.2, 6.5, 10.1, 10.4 договору) викладені в постановах від 09.11.2022 у справі№ 904/5899/21, від 24.11.2022 у справі № 927/713/21 (зазначені постанови прийняті Верховним Судом після подання касаційної скарги).
Суд вважає також за необхідне зазначити, що об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 912/1941/21 фактично відступлено від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07.06.2022 у справі № 910/3711/21, та які застосовано судами при ухваленні оскаржуваних рішень.
Отже, з огляду на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, від 09.11.2022 у справі№ 904/5899/21, від 24.11.2022 у справі № 927/713/21, як невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України.
Наведене, свідчить про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо неможливості нарахування та стягнення пені, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат при порушенні користувачем строків сплати планових платежів за послуги з передачі електричної енергії. 
Таким чином, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та на яку посилається Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" в касаційній скарзі, підтвердилась.
Крім того, відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначаються  мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема з мотивувальної частини із зазначенням мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (підпункт в) пункту 3 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України).
Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати.
Як вбачається із матеріалів справи, як у відзиві на позов так у відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилався на те, що пунктом 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 08.04.2020 № 766 на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни надано настанови ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників заходи, передбачені підпунктами 1- 6 пункту 1.7.2 глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 (далі - Правила ринку), та заходи, передбачені пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, що є додатком 6 до Кодексу системи передачі. Електропостачальники не набувають статусу "Дефолтний".
Разом з тим, приймаючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій, всупереч вимогам статей 238, 282 Господарського процесуального кодексу України, взагалі не надали жодної оцінки вказаним доводам відповідача.
В свою чергу, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 912/1941/21      зазначив, що: 
-  08.04.2020 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято обов`язкове до виконання учасниками ринку рішення, оформлене постановою № 766, про незастосування ОСП до електропостачальників заходів, передбачених, зокрема, пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, тобто щодо нарахування пені та стягнення штрафу. Встановлені вказаною постановою правила діяли в період з 08.04.2020 до 26.01.2021;
- положення постанови від 08.04.2020 № 766, якими Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в межах наданих повноважень, тимчасово припинила застосування умов Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в частині нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі і відповідно аналогічних умов усіх договорів, укладених на основі такого типового договору, підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до статті 6 Закону України "Про ринок електричної енергії".       
За наведених обставин у Суду відсутні правові підстави для висновку про законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Волинської області від 22.06.2022 і постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 у цій справі в розумінні положень статей 86 і 236 Господарського процесуального кодексу України.
Допущені судами попередніх інстанцій порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 Господарського процесуального кодексу України). 
5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Пунктом 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
За таких обставин Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
6. Судові витрати
Відповідно до статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що в даному випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється. 
Керуючись статтями      300, 301, 304, 308,     310, 314, 315-317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задовольнити частково.
2. Скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 22.06.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 у справі № 903/989/21.                                                                                                                                            
3. Справу № 903/989/21 передати на новий розгляд до Господарського суду Волинської області.                         
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Н. М. Губенко

Судді                                                                                                Г. О. Вронська

                                                                                                        І. Д. Кондратова