КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 грудня 2022 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 757/42001/21-ц
номер провадження №22-ц/824/8133/2022
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
учасники справи: представник відповідача Кобзар Ю.Б.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
апеляційну скаргу представника  акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Кобзар Юлії Богданівни 
на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року /суддя Бусик О.Л./
у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про розірвання договорів банківських вкладів та стягнення коштів, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
05 серпня 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просила суд розірвати договори банківського вкладу, стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN10000715918281 в сумі 2003,86 євро, за договором банківського вкладу № SAMDN1000715920395 в сумі 1406,95 грн, заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN80000730041880 в сумі 20179,12 доларів США, заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN25000725254189 в сумі 24928,56 доларів США, заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN80000736322373 в сумі 20397,64 доларів США, заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN25000734957159 в сумі 518035,60 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням  Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року позов задоволено частково./а.с. 208-213/
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року № SAMDN10000715918281 1166 (одна тисяча сто шістдесят шість) євро 27 центів, проценти за період з 18 жовтня 2016 року до 20 квітня 2021 року в сумі 368 (триста шістдесят вісім) євро 15 центів;
за договором від 20 квітня 2011 року №SAMDN01000715920395 вклад в сумі 278 (двісті сімдесят вісім) гривень 68 копійок, проценти в сумі 87 (вісімдесят сім) гривень 88 копійок та 45 (сорок п`ять) гривень 78 копійок інфляційних втрат;
 
за договором від 26 жовтня 2012 року №SAMDN80000730041880 вклад в сумі 15086 (п`ятнадцять тисяч вісімдесят шість) доларів США 31 цент, 5089 (п`ять тисяч вісімдесят дев`ять) доларів США 56 цент процентів;
за договором від 24 квітня 2012 року № SAMDN25000725254189 вклад в сумі 17328 (сімнадцять тисяч триста двадцять вісім) доларів США 65 центів, 7599 (сім тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США 91 центів процентів;
за договором від 09 липня 2013 року №SAMDN80000736322373 вклад в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, 5397 (п`ять тисяч триста дев`яносто сім) доларів США 64 центи процентів;
за договором від 30 квітня 2013 року № SAMDN 25000734957159 вклад в сумі 86264 (вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят чотири) гривні 61 копійок та 14 169 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 85 копійок інфляційних втрат.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 11350 гривень.
Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.
У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила позов задовольнити у повному обсязі.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, суд припустився помилкової позиції стосовно того, що на момент звернення позивачки із позовом спірні договори були розірваними. Наслідком цього став висновок суду, що на правовідносини між сторонами не розповсюджується норма частини 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів". Тому суд, помилково вважав, що немає підстав для стягнення пені. Також вказувала, що суд стягнув відсотки за всіма вкладами за період з 18 жовтня 2016 року по 20 квітня 2021 року, окрім вкладу за договором від 30 квітня 2013 року, не пояснюючи своєї позиції. Крім того, стягуючи відсотки за депозитним вкладом «Копілка дітям» за період з 18 жовтня 2016 року до 20 квітня 2021 року, тобто з моменту винесення рішення Приморським районним судом м. Одеси по справі № 522/23036/15-ц до дати завершення чергового терміну дії цього договору, відмовив у стягненні відсотків за попередній період, що суперечить умовам договору вкладу. Відсотки за вказаним вкладом  були пораховані судом, виходячи з формули нарахування простих відсотків, що також суперечить умовам договору вкладу. Суд першої інстанції також помилково стягнув інфляційні втрати з моменту коли, на думку суду, були розірвані депозитні договори, тобто з 07 травня 2021 року. Натомість позивачка просила стягнути інфляційні втрати з 01 квітня 2014 року, тобто з першого числа місяця, наступного за місяцем, коли позивачка фактично втратила доступ до своїх депозитних коштів. Таким чином, вважала зазначені висновки оскаржуваного рішення суду необґрунтованими та такими, що порушують права позивачки.
Також просила відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн, про що долучила відповідну заяву та докази їх понесення.
Представник  АТ КБ «Приватбанк» Кобзар Ю.Б. також  звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила у позові відмовити у повному обсязі.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, не враховано, що у 2014 році борг (грошові кошти) за спірними депозитними договорами, які є предметом спору у цій справі, переведено на іншу юридичну особу ТОВ "ФК "Фінілон" за Договором про переведення боргу від 17.11.2014 року. Наголошував на тому, що АТ КБ ПРИВАТБАНК з 17.11.2014 року не несе зобов`язань за цими договорами банківського вкладу, а ТОВ "ФК "ФІНІЛОН" є новим боржником за такими договорами. Вказувала, що встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, про що наголошує пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду віл 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Крім того, зазначала, що судом першої інстанції невірно стягнута заборгованість за договорами банківських вкладів, у більших розмірах, аніж вказано у договорах та невірно розраховано санкції, про що наведено розрахунки в апеляційній скарзі. Також вказувала, що 7000,00 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу є неспівмірним та обґрунтованим розміром вартості послуг адвоката за підготовку позовної заяви про захист прав споживачів фінансових послуг, оскільки ціна послуги є явно завищеною та належним чином не обґрунтованою. Таким чином, зазначала, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення.
Представник позивача після оголошеної по справі перерви,  та позивач в жодне судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги  підлягають частковому задоволенню, а судове рішення частковому скасуванню на підставі наступного.
Судом встановлено, що позивач по справі є вкладником ПАТ « КБ «Приватбанк».
20 квітня 2011 року сторони уклали договір № SAMDN10000715918281 (вклад «Копілка дітям»), відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 1 000 євро для чого відкрив особовий рахунок (далі - о/р) № НОМЕР_1 . Банк зобов`язався виплатити проценти на банківський вклад у розмірі 7% річних та відкрив електронну ощадкнижку № НОМЕР_2 . Строк дії договору - 12 місяців. 20 квітня 2012 року та 20 квітня 2013 року договір, відповідно до п.7, було автоматично пролонговано.
20 квітня 2011 року сторони уклали договір № SAMDN01000715920395 (вклад «Приват-вклад»), відповідно до умов якого банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 12 426 грн для чого відкрив о/р НОМЕР_3 . Банк зобов`язався щомісячно виплачувати проценти на банківський вклад у розмірі 7% річних та відкрив електронну ощадкнижку № НОМЕР_4 . 20 квітня 2012 року та 20 квітня 2013 року договір, відповідно до п.9, було автоматично пролонговано.
26 жовтня 2012 року сторони уклали договір № SAMDN80000730041880 (вклад «Стандарт 6 міс.»), відповідно до умов якого банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму у розмірі 15000 доларів США для чого відкрив о/р НОМЕР_5 з виплатою 9 % річних на карту/рахунок № НОМЕР_6 . 26 жовтня 2013 року, відповідно до п.6, договір було автоматично пролонговано.
24 квітня 2012 року сторони уклали договір № SAMDN25000725254189 (вклад «Стандарт 12 міс.»), відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 15000 доларів США, для чого відкрив о/р НОМЕР_7 зі сплатою 8,5% річних на карту/рахунок № НОМЕР_6 . 24 квітня 2013 року, відповідно до п.6, Договір було автоматично пролонговано.
09 липня 2013 року сторони уклали договір № SAMDN80000736322373 (вклад «Стандарт 3 міс.»), відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму у розмірі 15000 доларів США, для чого відкрив о/р НОМЕР_8 зі сплатою 6,5% річних на карту/рахунок № НОМЕР_6 . Умовами договору було передбачено автоматичне продовження його дії за неявки вкладника.
30 квітня 2013 року сторони уклали договір № SAMDN5000734957159 (вклад «Депозит плюс на 12 міс.»), відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму у розмірі 85006,98 грн, для чого відкрив о/р НОМЕР_9 . Банк зобов`язався виплатити проценти на банківський вклад у розмірі 18% річних на карту/рахунок № НОМЕР_10 . Умовами договору була передбачена автоматична пролонгація.
18 березня 2014 року АТ КБ «Приватбанк» кошти на рахунках позивача було заблоковано у зв`язку з агресією РФ на території України.
У середині 2015 року позивач звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просила відновити банківське обслуговування Договорів банківських вкладів № SAMDN10000715918281, №SAMDN01000715920395, №SAMDN80000730041880, № SAMDN25000725254189, № НОМЕР_11 , № SAMDN НОМЕР_12 , № SAMDN01000715920395 шляхом розблокування особистих рахунків; перевести обслуговування вищезазначених депозитних рахунків до м. Одеси; стягнути з відповідача на користь позивача суму процентів річних за фактичну кількість днів користування вкладами (з 18 березня 2014 року) протягом дії вищезазначених договорів; нараховану суму відсотків річних за Договорами банківських вкладів № SAMDN01000715920395 (вклад «Приват-вклад») та № SAMDN25000734957159 (вклад «Депозит плюс на 12 міс.») зарахувати на карт/рахунок НОМЕР_13 ; нараховану суму відсотків річних за Договорами банківських вкладів № SAMDN80000730041880 (вклад «Стандарт 6 міс»), № НОМЕР_14 (вклад «Стандарт 12 міс.»), № SAMDN80000736322373 (вклад «Стандарт 3 міс.») зарахувати на карт/ рахунок НОМЕР_15 ; нараховану суму відсотків річних за договором банківського вкладу № SAMDN10000715918281 (вклад «Копилка дітям») зарахувати на основний рахунок цього вкладу ( за умовами зазначеного Договору).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року та постановою Верховного Суду від 10 липня 2019 року позов задоволено. Відновлено банківське обслуговування договорів банківських вкладів №SAMDN10000715918281, №SAMDN01000715920395, №SAMDN80000730041880, № НОМЕР_14 , № НОМЕР_11 , № SAMDN НОМЕР_12 , № SAMDN01000715920395 шляхом розблокування особистих рахунків та переведення обслуговування вищезазначених депозитних рахунків до м. Одеси. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти річних за фактичну кількість днів користування вкладами (з 18 березня 2014 року і до ухвалення судового рішення) протягом дії вищезазначених договорів нараховану суму відсотків річних за Договорами банківських вкладів: договору № SAMDN10000715918281 - 157,82 євро; - по карт/рахунку НОМЕР_15 - 10 144,27 дол. США;по карт/рахунку НОМЕР_13 - 38 391,92 грн; - за рахунком «Бонус плюс» карт/рахунок НОМЕР_13 - 4 258,95 грн.
29 квітня 2021 року позивач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про розблокування банківських рахунків та розірвання договорів банківських вкладів, повернення їй коштів за вкладами та процентів, сплати пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», нарахування та виплати відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат. /а.с. 57-60/
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами  частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України, про те, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно з частиною першою статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
За правилами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
Відповідно до статті 1075 ЦК України, договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.
Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.
Частинами 5, 6 статті 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.
Таким чином, повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд.
До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 28 січня 2015 року в справі № 6-247цс14.
Відповідно до умов укладених сторонами договорів банківського вкладу передбачене нарахування процентів на суму вкладу по процентній ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в Банку до закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод за договором.
Крім того, умовами договорів передбачено право сторін дострокового розірвання вказаного договору з повідомленням сторони за 2 банківські дні до дати розірвання договору.
Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до банку із заявою про повернення банківських вкладів та повернення коштів 29 квітня 2021 року, яку відповідач отримав 05 травня 2021 року.
Отже строком вимоги позивача в даному випадку є дата отримання відповідачем заяви про розірвання договорів банківських вкладів плюс 2 банківські дні, що передбачено укладеними сторонами договорами банківських вкладів, а саме 07 травня 2021 року. Саме з цієї дати договори вважаються розірваними.
Таким чином, суд першої інстанції вірно вважав, що відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання укладених сторонами договорів банківських вкладів.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що на момент звернення із позовом спірні договори не були розірваними, а на правовідносини між сторонами розповсюджується норма частини 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що 29 квітня 2021 року позивач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про розблокування банківських рахунків та розірвання договорів банківських вкладів.
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20), яка прийнята після ухвалення судових рішень у цій справі та підлягає врахуванню, зазначено, що відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" не нараховується.
Аналогічна правова позиції викладена Верховним Судом також у справі № 757/54151/19.
Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростували.
Що стосується вимог позивача про стягнення процентів за договором від 20 квітня 2011 року №SAMDN10000715918281 за період з 20 квітня 2014 року до 20 квітня 2021 року, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованих висновків, що проценти за вказаним договором за період з 18 березня 2014 року до 17 жовтня 2016 року вже були стягнуті судовим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року за її позовом до ПАТ КБ «Приватбанк».
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у стягненні відсотків за попередній період, що суперечить умовам договору вкладу, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що це призведе до повторного ухвалення рішення щодо стягнення процентів за цей період, оскільки таке стягнення буде вважатись подвійним, що суперечить вимогам чинного законодавства та принципам розумності й справедливості.
Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до стягнення підлягають проценти за договором № SAMDN10000715918281 за період з 18 жовтня 2016 року до 20 квітня 2021 року в розмірі 368,15 доларів США = 1166,27 доларів США х 7%/100 х 1646 днів/365.
Вимога позову про стягнення з відповідача інфляційних втрат за неналежне виконання зобов`язання за договором № SAMDN 25000734957159 від 30 квітня 2013 року за період з 01 квітня 2014 року (день припинення банком обслуговування рахунків позивача) до 30 червня 2021 року (день проведення розрахунку позивачем) також підлягає частковому задоволенню, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1061 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми вкладу відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, а за період після такого прострочення підлягають стягненню інфляційні втрати на суму боргу відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Ураховуючи те, що договір банківського вкладу вважається розірваними з дати отримання банком заяви позивача про розірвання договору банківського вкладу або позовної заяви про стягнення коштів за договорами банківських вкладів, плюс 2 банківські дні, то лише з цієї дати у позивача виникає право на отримання інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦК України щодо невиплати основних сум вкладів за договорами, оскільки прострочення виконання зобов`язань за договорами банківського вкладу почалось з дати розірвання договорів.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат з 01 квітня 2014 року є необґрунтованим.
Отже, стягненню підлягають інфляційні втрати з дати отримання відповідачем заяви ОСОБА_1 від 29 квітня року плюс два банківські дні, тобто з 07 травня 2021 року.
Таким чином, інфляційні втрати за договором за договором № SAMDN25000734957159 від 30 квітня 2013 року становлять 14 169,85 грн = 86264,61 грн х 116,426% /100 - 86264,61 грн.
Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.
Водночас, здійснюючи оцінку доводів апеляційної скарги представника  акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Кобзар Ю.Б., апеляційний суд доходить висновків про часткове задоволення її вимог, з огляду на те, що суд першої інстанції вважав за можливе прийняти вимоги позивача та розрахунок позивача щодо процентів за договорами банківських вкладів №SAMDN10000715918281, №SAMDN01000715920395, №SAMDN80000730041880, №SAMDN25000725254189, №SAMDN80000736322373, №SAMDN25000734957159, водночас, не врахував довідку у матеріалах справи, на яку послалась позивач щодо фактичної наявності вкладів. /т. 1 а.с. 55/
За вимогами позову, 20.03.2018 р. Банк надав довідку №TGEJ5J2LOEANTTUS, яка містила нові номери рахунків за депозитами та фактичну суму залишків на них на момент порушення.
Згідно даних зазначеної довідки, у позивача наявні вклади «Дитячий накопичувальний на 12 міс», «Стандарт на 3 міс», «Депозит Плюс» на 12 міс., тобто це договори банківських вкладів №SAMDN10000715918281, №SAMDN80000736322373, №SAMDN25000734957159.
Жодних доказів того, що по іншим вкладам, заявленим у позові, наявні гроші на рахунках, або умови видачі коштів не виконані, позивачем не надано.
В суді апеляційної інстанції, представник позивача також не змогла надати такі дані.
Підстав вважати дані довідки недостовірними, з огляду на те, що вказана довідка надана позивачем, як доказ,  у суду не має.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення коштів за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року №SAMDN01000715920395 вклад в сумі 278 (двісті сімдесят вісім) гривень 68 копійок, проценти в сумі 87 (вісімдесят сім) гривень 88 копійок та 45 (сорок п`ять) гривень 78 копійок інфляційних втрат; за договором від 26 жовтня 2012 року №SAMDN80000730041880 вклад в сумі 15086 (п`ятнадцять тисяч вісімдесят шість) доларів США 31 цент, 5089 (п`ять тисяч вісімдесят дев`ять) доларів США 56 цент процентів; за договором від 24 квітня 2012 року № SAMDN25000725254189 вклад в сумі 17328 (сімнадцять тисяч триста двадцять вісім) доларів США 65 центів, 7599 (сім тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США 91 центів процентів, оскільки відсутні докази наявності таких вкладів та порушених Банком зобов`язань по ним, на момент звернення з позовом.  
Доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приват Банк» щодо переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», апеляційним судом відхиляються з огляду на таке.
Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.
Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 175/4055/19 (провадження № 61-11318св20) зазначено, що «законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 757/45304/19-ц (провадження № 61-3221св21) зроблено висновок, що «з огляду на те, що договір між сторонами укладено у письмовій формі, він містить умови про їх двостороннє волевиявлення, передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі. Банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 757/61159/19-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21) зазначено, що «доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «Приват Банк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вкладником надано згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «Приват Банк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) та від 17 листопада
2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21) у подібних правовідносинах».
Отже саме АТ КБ «Приват Банк» є боржником за договорами банківських вкладів та належним відповідачем у справі.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.
Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом була звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 11350 грн.
Крім того, позивач просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
До позовної заяви представник позивача додала договір про надання правничої допомоги від 08 липня 2021 року, попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести під час розгляду справи та дублікат квитанції від 09 липня 2021 року на суму 7000 грн, з яких підлягає відшкодуванню половина суми, оскільки позовні вимоги задоволено на 50 %, стягнуто кошти за трьома депозитними договорами з шести.
В суді апеляційної інстанції надано рахунок від 12.07.2022 р. на суму 5 000 грн за підготовку та подання апеляційної скарги, при цьому сума відповідно до п. 5.1. (А) становить 4000 грн, та рахунок від 28.11.2022 р. за участь в судовому засіданні апеляційного суду 19.09.2022 р. та 28.11.2022 р. на суму 4 000 грн.
Апеляційний суд вказує на те, що судове засідання 19.09.2022 р. не відбулось, в судовому засіданні 28.11.2022 р., на вимогу апеляційного суду надати пояснення щодо поданої апеляційної скарги, представник позивача не змогла надати доказів наявності вкладів про які заявлено у позові у зв`язку з чим судом оголошено перерву. В судове засідання 19.12.2022 р. після перерви представник позивача не з`явилась, тому апеляційний суд відмовляє у відшкодуванні витрат за судове засідання 28.11.2022 р.
Водночас, зважаючи на те, що відповідно до п. 5.1. (А) підготовка та подання апеляційної скарги становило 4000 грн, яка частково задоволена у її вимогах скасування рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає достатньою суму відшкодування у розмірі 2 000 грн.
За таких обставин, вимоги представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими та є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції 3 500 грн, в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Керуючись ст.ст.  376, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року та   апеляційну скаргу представника  акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Кобзар Юлії Богданівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року - задовольнити частково.  
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року скасувати в частині стягнення коштів за договором банківського вкладу від 20 квітня 2011 року №SAMDN01000715920395 вклад в сумі 278 (двісті сімдесят вісім) гривень 68 копійок, проценти в сумі 87 (вісімдесят сім) гривень 88 копійок та 45 (сорок п`ять) гривень 78 копійок інфляційних втрат;
за договором від 26 жовтня 2012 року №SAMDN80000730041880 вклад в сумі 15086 (п`ятнадцять тисяч вісімдесят шість) доларів США 31 цент, 5089 (п`ять тисяч вісімдесят дев`ять) доларів США 56 цент процентів;
за договором від 24 квітня 2012 року № SAMDN25000725254189 вклад в сумі 17328 (сімнадцять тисяч триста двадцять вісім) доларів США 65 центів, 7599 (сім тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США 91 центів процентів, відмовивши у вказаних вимогах. 
В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2022 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 11 350 гривень.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 грн.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: