КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
               
єдиний унікальний номер справи №489/1499/18-ц
номер провадження №22-ц/824/363/2022
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
03 жовтня  2022 року                                                                                     м. Київ
 
  Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                    судді - доповідача                                    Білич І.М.
                    суддів                                                        Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Приземного Сергія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року постановлену під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В.,
у цивільній справі № 486/1499/18-ц за  позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-
 
в с т а н о в и л а:
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, а саме суми відсотків за користування позикою  у розмірі 4022043,53 грн.
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2018 року було відкрито провадження у справі.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2018 року заяву представника  ОСОБА_2  - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було  задоволено. Скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2018 року, справу передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року цивільну справу прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року позовну заяву  ОСОБА_1 повернуто позивачу.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, представник ОСОБА_1 - адвокат Приземний С.С. подав апеляційну скаргу. За результатами розгляду якої просив  скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу №489/1499/18-ц для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву, оскільки представник позивача який бере участь у справі з 15 листопада 2019 року є адвокатом. Крім того, залишаючи позовну заяву без руху ухвалою від 17 липня 2020 року суд першої інстанції посилався лише на відсутність доказів звільнення від сплати судового збору, при цьому, у вказаній ухвалі не зазначалося щодо підписання позовної заяви не уповноваженою особою. Також, суд першої інстанції в ухвалі від 17 липня 2020 року вказав справу №489/1498/18-ц, а в оскаржуваній ухвалі справа має номер 489/1499/18-ц.
 
Відзиву на апеляційну скаргу  подано не було.
 
Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи таперевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Приймаючи судове рішення щодо повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява підписана представником позивача - ОСОБА_4., який діє на підставі довіреності. Однак у матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_4. має статус адвоката, і такого документа до позовної заяви не додано, а відомості з Єдиного реєстру адвокатів не містять інформації щодо здійснення ним адвокатської діяльності. Оскільки, ціна позову даної справи не підпадає під категорію малозначних, то справа підлягає розгляду в порядку загального провадження, отже представництво здійснюється представниками, які мають статус адвоката.
 
Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.
 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
          Відповідно до ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
 Відповідно до ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
          Частиною 2 ст.15 ЦПК України передбачено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст.58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Частинами 1 та 2 ст.60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України № 1401-VIII від 02 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».
За приписами ч.3 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
У ст.8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Згідно підпункту 18 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України, положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV Перехідні положення Конституції України.
Підпунктом 11 п.16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.
 
З матеріалів справи вбачається, що 23 березня 2018 року до Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява за  позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Вказаний позов було підписано та подано до суду представником позивача ОСОБА_6. , який діяв на підставі довіреності від 11 грудня 2017 року - дійсна 3 роки, тобто до 11 грудня 2020 року (т. 1 а.с. 98-99).
Зі змісту вказаної довіреності вбачається, що ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси, де серед іншого  також зазначено: підписувати та подавати позовні заяви.
Відтак, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , подав позовну заяву до 01 січня 2019 року то на момент подання позову у березні 2018 року він мав необхідний обсяг повноважень на представництво ОСОБА_5.  
 Тобто, судом першої інстанції при постановленні ухвали про відкриття провадження  враховувались положення підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України щодо здійснення адвокатами виключного представництва в суді.
 
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, 15 листопада 2019 року  ОСОБА_5  уклад договір №15-11-19-9 про надання правової допомоги з адвокатом Приземним С.С., який на підставі ордеру серії МК №123378 вступив у справу в якості представника ОСОБА_5 (т.1  а.с. 178).
 
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
 
         Посилання суду, серед іншого як на підставу повернення, на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, за якою апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його представником за довіреністю ОСОБА_6 , на заочне рішення Ленінського районного суду м. Києва від 21  травня 2018 року, повернуто особі що її подала  за відсутності  відомостей  щодо статусу особи як адвоката -  також не могло бути правовою підставою для повернення позовної заяви позивачу. Так як дана ухвала приймалася судом апеляційної інстанції, в ній не надавалася оцінка позовній заяві. Даним судом здійснювалася перевірка повноважень представника позивача лише в частині поданої апеляційної скарги станом на 2019 рік з урахуванням  Перехідних положень.
 
         Відтак,  на час ухвалення судового рішення щодо повернення позовної заяви  позивачу, у суду першої інстанції не було правових підстав для такого повернення. 
 
         Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
          Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду як  така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
          Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу адвоката Приземного Сергія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу  Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року скасувати, справу направити  до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                                   
 
Судді: