Номер провадження: 22-ц/813/8498/22 
Справа № 509/2934/20
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                 Назарової М.В.,
суддів:                         Лозко Ю.П., Кострицького В.В.,
за участю секретаря         Пінькової К.Ю.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач- ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 
на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 вересня 2020 року, ухваленого Овідіопольським районним судом Одеської області у складі: судді Козирського Є.С. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що з 2017 по 2019 року позивачка проживала однією сім`єю з відповідачем. Від проживання однією сім`єю народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому батьками дитини записані сторони.
Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, хоча має таку можливість. На даний час позивачка не працює, оскільки доглядає за дитиною, доходів не має, окрім державної соціальної допомоги при народженні однієї дитини. Для нормального повноцінного життя дитині потрібне відповідне харчування, одяг та багато інших речей. У зв`язку із чим позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 вересня 2022 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Віхляєва В.В. про перегляд заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 вересня 2020 року відмовлено у зв`язку із пропуском подання заяви про перегляд заочного рішення. 
Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, та просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Доводами апеляційної скарги є те, що судові виклики в судове засідання відповідач не отримував, оскільки проживав за іншою адресою, ніж вказана в позові, тому був позбавлений можливості бути присутнім в судовому засіданні, захищати свої інтереси; відсутність доказів з боку відповідача у справі призвело до одностороннього розгляду справи, як наслідок стягнення з нього аліментів у розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача. Про існування судового рішення стало відомо відповідачу з постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 10.08.2022, яка надійшла на адресу військової частини НОМЕР_2 , де проходить військову службу скаржник.
Станом на час розгляду справи судом відповідач мав на наразі п`ятьох неповнолітніх дітей, троє з яких рідні діти ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ), та двоє ( ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ) від нового шлюбу, батька яких було позбавлено батьківських прав відносно дітей. Також на утриманні відповідача знаходиться позивачка до досягнення дитиною трирічного віку, і він добровільно сплачував аліменти на утримання спільної з позивачкою дитиною. 
Відзиву на апеляційну скаргу відповідача не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_2 судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи на предмет процесуальної можливості ухвалення заочного рішення, апеляційний суд виходить з наступного.
Особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.
На підставі ст. 280 ЦПК України, суд при проведенні заочного розгляду справи обов`язково повинен перевірити, крім іншого, факт повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання.
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.
За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.
Згідно частини 11 наведеної норми, відповідач, третя особі, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Ухвалюючи заочне рішення, місцевий суд зазначив, що відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, а позивач проти заочного розгляду справи не заперечував.
Згідно відповіді на запит суду щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області 21.07.2020, ОСОБА_2 , 05.07.1987 по Одесі і в Одеській області не значиться .
Як вбачається з конверту та судової повістки-виклику на 27.08.2020 о 08.30 год., направленої судом за вказаною в позовній заяві зареєстрованою адресою відповідача: АДРЕСА_1 , вона повернута суду першої інстанції без вручення - за закінченням терміну зберігання адресату ( ОСОБА_2 ).
Листування суду з відповідачем за іншою, вказаною в позовній заяві адресою, - АДРЕСА_2 , то у зв`язку із відсутністю у суду інформації про таке місце реєстрації (перебування) відповідача судом у відповідності до вимог ст. 187 ЦПК України, не є належним повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду справи.
Відомості про виконання судом вимог частин 1, 8 ст. 187 ЦПК України та отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи-відповідача ОСОБА_2 у м. Запоріжжя відсутні.
Оскільки судом не встановлено місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , то не є належним його повідомленням про дату, час та місце розгляду справи вказане спрямування йому судових повісток за адресою, вказаною в позовній заяві, які повернуті суду із зазначенням поштою причин такого невручення.
Крім того, законодавцем у частині 4 статті 223 ЦПК України визначена можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлення заочного рішення) лише у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого.
Такого по справі не встановлено.
На виконання вимог ст. 187 ЦПК України апеляційним судом отримано у передбаченому частиною восьмою цієї статті порядку інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 від Управління ДМС України в Запорізькій області (за останнім відомим місцем реєстрації вказаної особи), та згідно отриманої відповіді той був зареєстрований у АДРЕСА_1 , до 10.02.2015, коли знятий з реєстрації (а.с. 146). 
Оскільки отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, то для відповідача ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України належним повідомленням мало бути розміщення судом першої інстанції оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Тому доводи відповідача щодо порушення судом порядку ухвалення заочного рішення через його неповідомлення належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в ході якого було прийнято оскаржуване рішення, заслуговують на увагу.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 23.07.2019 Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 (а.с. 8).
Дитина проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9).
По відомостям Калаглійської сільської ради за гр. ОСОБА_1 земельного паю немає, земельної ділянки немає, не працює, трудової книжки не має.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України(далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд вірно оцінив надані сторонами докази, а саме - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що відповідач є працездатною особою, будь-яких відомостей щодо наявності у нього захворювань немає, відповідач працює, має стабільний заробіток, - та дійшов обгрунтованого висновку про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання спільної малолітньої дитини сторін урозмірі ј частини від заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було досліджено в повній мірі всі докази по справі внаслідок його неналежного повідомлення і не враховано неможливість сплати ним аліментів на утримання спільної малолітньої дитини сторін у розмірі ј його доходів не відповідають доказам по справи, не знаходять свого підтвердження, оскільки відсутні відомості про те, що сукупний розмір аліментів, що має таким чином стягуватися з ОСОБА_2 на утримання дитини у розмірі ј частини його доходу та позивачки як дружини у розмірі 2000 грн щомісячно до досягнення дитиною віку 3-х років у примусовому порядку, перевищує розмір відрахувань, встановлених статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження». До того ж, станом на час перегляду оскаржуваного рішення спільна дитина сторін досягла віку 3-х років.
З постанови головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гайдаш О.С. від 10.08.2022 ВП № 63398465 вбачається , що боржник ОСОБА_2 отримує дохід у В/Ч НОМЕР_3 (а.с. 56-57), відомості про розмір такого доході скаржник не надає.
Отже, відповідач є платоспроможним, доказів такого свого стану здоров`я, що перешкоджає виконанню покладеного на нього законом обов`язку по утриманню своїх малолітніх дітей він не надає.
Докази про сплату аліментів або надання матеріальної допомоги у добровільному порядку на утриманні інших дітей, що перешкоджає сплаті аліментів у розмірі ј від заробітку відповідача на утриманні дитини сторін, відповідач також не надає.
Крім того, не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 на знаходження на його утриманні двох неповнолітніх дітей його теперішньої дружини ОСОБА_9 , батька яких позбавлено батьківських прав, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Доказів усиновлення відповідачем дітей своєї дружини, що мало б наслідок виникнення у нього обов`язку по їх утриманню, також не надано.
Не має впливати на вказаний розмір аліментів і сплата відповідачем коштів на утримання дитини сторін у добровільному порядку, на що посилається скаржник.
Крім того, частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо порядку постановлення заочного рішення, зазначене порушення є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Щодо суті спора, то з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, апеляційний суд, урахувавши якнайкращі інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, та стан здоров`я відповідача, наявність у нього доходу, вважає наявними підстави для визначення розміру аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільної малолітньої дитини у сумі ј частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та задоволення позову позивачки, яка звільнена від сплати судового збору по розгляду позовних вимог щодо стягнення аліментів, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.
Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 вересня 2020 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстоване місце проживання: АДРЕСА_5 , ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , ) на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови - 20 грудня 2022 року.

Головуючий                                                                М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

                                                                               Ю.П. Лозко
.