УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 жовтня2022 року
м. Київ
 
справа № 758/10629/21
провадження №51-2981 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                ОСОБА_2
суддів                             ОСОБА_3, ОСОБА_4
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року, якою вирок Подільського районного суду м. Києва 
від 13 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, 
встановив:
3а вироком Подільського районного суду м. Києва від 13 травня 2022 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишгорода Київської області та жителя м. Києва, раніше судимого вироком Сихівського районного суду м. Львова від 19 листопада 
2021 року за ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ст.70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців без конфіскації майна,
засуджено за ч. 3 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 19 листопада 2021 року остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Відповідно до вимог ст. 72 КК зараховано ОСОБА_1 в строк покарання :
- строк попереднього ув`язнення з моменту взяття його під варту, а саме 
з 03 березня 2021 року по 05 березня 2021 року;
- частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 19 листопада 2021 року - з 27 квітня 2021 по день набрання цим вироком законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 у невстановленому місці і час, незаконно придбав у невстановленої особи наркотичні засоби та психотропні речовини у великих та особливо великих розмірах, які зберігав за місцем свого проживання у м. Києві без мети збуту, де вони були виявлені та вилучені працівниками поліції під час проведення обшуку 03 березня 2021 року.
Київський апеляційний суд своєю ухвалою від 11 серпня 2022 року вказаний вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор просить на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді у зв`язку 
з невідповідністю призначеного ОСОБА_1 покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого через м`якість. За твердженням прокурора, 
суд апеляційної інстанції не врахував повною мірою ступеня тяжкості вчиненого діяння і всіх даних про особу винного і, не вмотивувавши належним чином свого рішення, необґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду щодо розміру призначеного покарання, що потягло за собою невиправдану м`якість заходу примусу. 
Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши надані до неї копії судових рішень, перевіривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті  провадження слід відмовити на таких підставах.
Подія злочину, доведеність винуватості  ОСОБА_1 у його вчиненні, кримінально - правова оцінка діянь за ч. 3 ст. 309 КК у касаційній скарзі 
не оспорюються.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор, вказуючи на істотні порушення апеляційною інстанцією вимог кримінального процесуального закону, не зазначає яких саме порушень, з огляду на положення ст. 412 КПК, було допущено цим судом, та які перешкодили чи могли перешкодити цьому суду ухвалити законне 
та обґрунтоване судове рішення, що є підставами для його скасування відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.
Фактично суть доводів касаційної скарги зводиться до незгоди прокурора 
із висновком суду про призначення ОСОБА_1 покарання у мінімальній межі санкції ч. 3 ст. 309 КК.
Однак ці доводи не можна визнати прийнятними.
Відповідно до визначених кримінальним законом загальних засад призначення покарання значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК) визначається не лише його суворістю, а й справедливістю. 
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром воно повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
З наданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду вбачається, що аналогічні за змістом доводи скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, переглядаючи кримінальне провадження, ретельно їх перевірив та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивувавши своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких його апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін. 
Зокрема, апеляційний суд, переглянувши вирок районного суду, дійшов висновку про додержання цим судом вимог статей 50 та 65 КК при призначенні  покарання ОСОБА_1 , яке є необхідним і достатнім для його виправлення 
та попередження вчинення ним нових злочинів, не вбачаючи підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, відмовив у її задоволенні.
При цьому апеляційний суд, погодившись із висновком суду першої інстанції про обраний ним розмір покарання засудженому ОСОБА_1 у межах санкції                               ч. 3 ст. 309 КК,урахував, окрім ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і особу останнього, який раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працевлаштований та одружений.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_1 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, цим судом було враховано обставину, що пом`якшує покарання засудженому - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Зважаючи на всі ці обставини, які за законом мають правове значення, апеляційний суд умотивовано дійшов згоди із висновком суду першої інстанції               у вироку про призначення ОСОБА_1 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК 
у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. 
Така позиція апеляційного суду не суперечить положенням статей 50, 65 КК,                а призначене засудженому покарання відповідає його меті, загальним засадам призначення покарання та є справедливим.
Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам  статей 370,                  419 КПК. 
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду та вмотивованість його висновків з питань істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання засудженому ОСОБА_1 ступеню тяжкості кримінального правопорушення через м`якість, що тягнуть за собою його скасування на підставі  ч. 1 ст. 438 КПК з урахуванням положень статей 412, 413, 414 цього Кодексу, прокурор у касаційній скарзі не навів, і таких даних зі змісту оспорюваної ухвали 
не вбачається. 
З огляду на викладене касаційна скарга прокурора та додані до неї матеріали 
не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК. 
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року, якою вирок Подільського районного суду м. Києва від 13 травня 2022 року щодо 
ОСОБА_1 залишено без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2                              ОСОБА_3                                      ОСОБА_4