ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року 
м. Київ

Cправа № 904/624/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г.,
суддів: Картере В. І., Огородніка К.М.,
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

за участю представників:
Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - Куценка О.В.,
Товариства з  обмеженою відповідальністю "ОЗЕРНА ПЛОЩА" - Волової О.В.,
Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" - Сидоренка Р.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за                     вх. № 2798/2020
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022
у складі колегії суддів: Білецької Л.М. (головуюча), Верхогляд Т.А., Паруснікова    Ю.Б.,
та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2021
у складі судді Камши Н.М.
у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015"
про визнання банкрутом.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд вирішив частково задовольнити касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за вх. № 2798/2020, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2021 у справі № 904/624/19 - скасувати та передати справу на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області. При цьому  

ВСТАНОВИВ:

Вступ.
1.          На розгляд суду поставлено питання наявності/відсутності підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності та витребування нерухомого майна, що обґрунтовано, зокрема, вчиненням боржником до відкриття провадження у справі про його банкрутство фраудаторного правочину, а підставами для визнання недійсними договорів позивачем визначено положення статей 3, 13, 203, 215 Цивільного кодексу України.

Хронологія подій та опис обставин, встановлених судами.
2.          У провадженні Господарського суду Дніпропетровської області на стадії ліквідаційної процедури перебуває справа №    904/624/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" (далі - ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015"), провадження в якій відкрито 10.07.2019 за заявою кредитора; повноваження ліквідатора з 20.10.2021 виконує арбітражний керуючий Ткаченко Д.В. 
3.          15.06.2017 між ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" (Продавець) та ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна, за яким Продавець передає у власність Покупцю, а Покупець приймає у власність об`єкт нерухомого майна - 1/2 частки нерухомого майна, а саме: комплекс нежитлових будівель та споруд, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Пушкіна, будинок 4, і зобов`язується сплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених цим Договором. Відповідно до умов зазначеного Договору Сторони узгодили ціну продажу нерухомого майна - 5 475 000 грн.
4.          16.06.2017 між ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" (Продавець) та ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна, за яким Продавець передає у власність Покупцю, а Покупець приймає у власність об`єкт нерухомого майна - 1/2 частки нерухомого майна, а саме: комплекс нежитлових будівель та споруд, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Пушкіна, будинок 4, і зобов`язується сплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених цим Договором. Відповідно до умов зазначеного Договору Сторони узгодили ціну продажу нерухомого майна - 5 475 000 грн.
5.          Згідно з п. 3.1 договорів від 15.06.2017 та 16.06.2017, відповідно до положень статей 334, 640 Цивільного кодексу України ці договори є укладеними з моменту їх нотаріального посвідчення. Право власності Покупця на придбану частку майна виникає з моменту державної реєстрації нотаріусом цього права згідно зі статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка є обов`язковою.
6.          15.06.2017 та 16.06.2017 відповідно зареєстровано нерухоме майно за ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС".
7.          Розрахунок за продаж майна продавцем мав здійснюватися шляхом перерахування у безготівковій формі покупцем на поточний рахунок продавця грошових коштів у строк до 15.09.2017 (п. 2.3 договорів від 15.06.2017 та 16.06.2017).
8.          В якості доказів проведення розрахунку за придбане майно, покупець навів наступні обґрунтування та докази:
- 27.05.2015 між Сільськогосподарським приватним підприємством "БІЛЕ ОЗЕРО" (продавець, боржник) та ТОВ "БІЗНЕС АГРОЦЕНТР" (покупець) укладено договір купівлі-продажу зерна сільськогосподарських культур №    БО-27/05/15 (основний договір), згідно з яким за платіжними дорученнями від 28.05.2015 № 7777 та № 7778 ТОВ "БІЗНЕС АГРОЦЕНТР" перерахував СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" грошові кошти на суму 10 950 000 грн. Зобов`язання по поставці продавцем не виконані;
- 20.01.2018 між ТОВ "БІЗНЕС АГРОЦЕНТР" (первісний кредитор) та ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 20-01/2018, згідно з яким первинний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до боржника СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" за основним договором у розмірі 10 950 000 грн;
- 21.01.2018 між ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" (первісний кредитор) та ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015"  (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 21-01/2018, за яким ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" відступив новому кредитору ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" право вимоги до СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" на суму 10 950 000 грн. Новий кредитор - ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" зобов`язався сплатити первісному кредитору - ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" компенсацію в розмірі  10 950 000 грн.
9.          Відповідно до протоколу від 22.01.2018 № 22/01-18 про залік взаємних однорідних вимог ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" та  ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" прийшли до згоди здійснити залік однорідних взаємних вимог за нижчезазначеними договорами:
- сума заборгованості ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" перед ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" за договором про відступлення права вимоги від 21.01.2018 № 21-01/2018 становить 10 950 000 грн;
- сума заборгованості ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" перед ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" за договором купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна від 15.06.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровської міської нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за          №  6965 становить 5 475 000 грн та за договором купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна від 16.06.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровської міської нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6984 становить 5 475 000 грн. Сума заліку складає 10 950 000 грн.
10.          Зобов`язання сторін після проведення заліку складають 0,00 грн.
11.          Зобов`язання ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" перед ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" за договором про відступлення права вимоги від 21.01.2018 № 21-01/2018 на суму 10 950 000 грн вважаються припиненими на підставі Протоколу про залік взаємних однорідних вимог від 22.01.2018 № 22/01-18 та статті 601 ЦК України "Припинення зобов`язань зарахуванням".
12.          Зобов`язання ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" перед ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" за договорами купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна від 15.06.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Крючковою Т. В. та зареєстрований в реєстрі за №    6965, та купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна від 16.06.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6984 на загальну суму 10 950 000 грн, вважаються припиненими на підставі Протоколу про залік взаємних однорідних вимог від 22.01.2018 № 22/01-18 та статті 601 ЦК України "Припинення зобов`язань зарахуванням".

Подання заяв (клопотань) до суду.
13.          07.06.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява ліквідатора ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" арбітражного керуючого Пономаренка А.О. від 01.06.2021 № 02-01-904/624/19-01-06-21-1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна, визнання права власності та витребування майна, в якій ліквідатор просив:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна, серія та номер: 6965, виданий 15.06.2017, виданий і посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Крючковою Т.В., укладений між ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" та ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС";
- визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна, серія та номер: 6984, виданий 16.06.2017, виданий і посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Крючковою Т.В., укладений між ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" та ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС";
- визнати право власності за ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" на об`єкт нерухомого майна, а саме комплекс нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Пушкіна, будинок 4, опис об`єкта нерухомого майна: адміністративно-побутовий корпус з підвалом літ. А-3, А[1]-1,а, а [1]-3037 кв.м; тунель літ. а-1-74 кв.м; прохідна літ. Б-1, Б[1]-1, б-б[4]-128,8 кв.м, механічна майстерня, котельна, димова труба, магазин, відділ кадрів літ. В-1; В[1]-2, в-450,2 кв.м; головний корпус, відділ пляшкомийної машини, будівля приготування розчинів з підвалом та надбудовами літ. Г-2, г, г-1, г[4], г[5], склад готової продукції літ. Г[1]-2, Г[2]-2, г[1]-г[3], будівля спиртосховища літ. Г[3]-1-Г[5]-1-5 628,7 кв.м; побутові приміщення шоферів, гараж з прибудовою літ. Д-2, Д[1]-1, Д[2]-1, д, д[1]-429,6 кв.м; посудний цех літ. Е-2, е-1, е[1]-е[6]-1 111,5 кв.м; галерея літ. е-1-16,02 кв.м; трансформаторний кіоск літ. Є-1-31,9 кв.м; компресорна, літ. Ж-1, ж-126 кв.м; газорозподільний пункт літ. З-1-16,4 кв.м; навіс літ. И-23 кв.м; навіс літ. І-34 кв.м; зварювальний збірник літ. Ї-23,2 кв.м; склад балонів літ. Й-11 кв.м; убиральня літ. К-1-6 кв.м; огорожа № 1-10; резурвуар протипожежний № 11; збірник склобоя № 12; бункер склобоя № 13; мощення -І,ІІ, III. Загальна площа: 11 147, 32 кв.м;
- витребувати у ТОВ "ОЗЕРНА ПЛОЩА" об`єкт нерухомого майна, а саме комплекс нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Пушкіна, будинок 4, опис об`єкта нерухомого майна: адміністративно-побутовий корпус з підвалом літ. А-3, А[1]-1,а, а [1]-3037 кв.м; тунель літ. а-1-74 кв.м; прохідна літ. Б-1, Б[1]-1, б-б[4]-128,8 кв.м, механічна майстерня, котельна, димова труба, магазин, відділ кадрів літ. В-1; В[1]-2, в-450,2 кв.м; головний корпус, відділ пляшкомийної машини, будівля приготування розчинів з підвалом та надбудовами літ. Г-2, г, г-1, г[4], г[5], склад готової продукції літ. Г[1]-2, Г[2]-2, г[1]-г[3], будівля спиртосховища літ. Г[3]-1-Г[5]-1-5 628,7 кв.м; побутові приміщення шоферів, гараж з прибудовою літ. Д-2, Д[1]-1, Д[2]-1, д, д[1]-429,6 кв.м; посудний цех літ. Е-2, е-1, е(1)-е(6)-1 111,5 кв.м; галерея літ. е-1-16, 02 кв.м; трансформаторний кіоск літ. Є-1-31,9 кв.м; компресорна, літ. Ж-1, ж-126 кв.м; газорозподільний пункт літ. З-1-16,4 кв.м; навіс літ. И-23 кв.м; навіс літ. І-34 кв.м; зварювальний збірник літ.Ї-23,2 кв.м; склад балонів літ. Й-11 кв.м; убиральня літ. К-1-6 кв.м; огорожа № 1-10; резурвуар протипожежний № 11; збірник склобоя № 12; бункер склобоя № 13; мощення -І, ІІ, III. Загальна площа: 11 147, 32 кв.м.
14.          Вимоги заяви мотивовані тим, що оспорювані договори укладені при зловживанні боржником правом власності і правом заставодавця (іпотекодавця) за договором іпотеки від 22.10.2015 № DNHSLKI03017/DZ3, на шкоду кредитору - АТ Комерційний банк "Приватбанк", тобто є фраудаторними правочинами, у зв`язку з чим відповідно до статей 3, 13, 203, 215 Цивільного кодексу України наявні правові підстави для визнання цих договорів недійсними.

Розгляд справи судами.
15.          17.12.2021 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022 у справі №    904/624/19, відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" арбітражного керуючого Пономаренка А.О. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна, визнання права власності та витребування майна. 
16.          Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що ліквідатором не доведено ознак фіктивності та фраудаторності спірних договорів, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання їх недійсними.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А.           Доводи особи, яка подала касаційну скаргу. 
17.          29.06.2022 засобами електронного поштового зв`язку Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2021 та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ліквідатора.
18.          Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та вказує на неправильне застосування норм права, які визначають фраудаторність договорів. 
19.          Скаржник наполягав, що боржник, маючи невиконані зобов`язання перед кредиторами, не є абсолютно вільним в обранні варіантів власної поведінки та, зокрема, позбавлений можливості укладати договори, які не мають економічної доцільності та ділової мети, так як укладення відповідних правочинів має своїм наслідком виникнення у боржника додаткових зобов`язань, які зашкодять можливості боржника виконати зобов`язання, які виникли раніше, що порушує майнові інтереси вже існуючих кредиторів.

Б.           Доводи, викладені у відзивах на касаційну скаргу.
20.          До Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" та ТОВ "ОЗЕРНА ПЛОЩА", в яких наведено прохання відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін оскаржені судові рішення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій.
А.             Щодо суті касаційної скарги.
21.          Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав. 
22.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
23.          В оскаржених судових рішеннях суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ліквідатором не доведено ознак фіктивності та фраудаторності спірних договорів. Зокрема виходили з того, що ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" не подано доказів на підтвердження того, що при укладенні спірних договорів від 15.06.2017, 16.06.2017 у сторін правочинів був умисел на введення в оману іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину, дійсних намірів учасників, наявність свідомого наміру невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Крім того, судами враховано ту обставину, що на виконання умов договору продавцем передано майно покупцю, а оплата за придбане майно здійснена шляхом взаємозаліку за згодою обох сторін. У зв`язку з цим спірні договори є реальними, виконаними обома сторонами.
24.          Судова колегія вважає такі висновки судів передчасними, виходячи з наступного.
25.          Судова колегія відзначає, що предметом судового розгляду у цій справі є позов ліквідатора ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" арбітражного керуючого Пономаренка А.О. в межах справи про банкрутство № 904/624/19 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна, визнання права власності та витребування нерухомого майна, який обґрунтовано, зокрема, вчиненням боржником до відкриття провадження у справі про його банкрутство фраудаторного правочину. Підставами для визнання недійсними договорів позивачем визначено положення статей 3, 13, 203, 215 Цивільного кодексу України.
26.          Отже, зважаючи на зміст предмета судового розгляду, доводів скаржника, висновків судів попередніх інстанцій, необхідним є вирішення питання правомірності відмови судами у задоволенні позовних вимог про визнання оспорюваних правочинів недійсними з підстав, передбачених нормами ЦК України, та тверджень упродовж всього розгляду цієї справи у судах попередніх інстанцій, а також у касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, стосовно вчинення ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" низки правочинів щодо відчуження нерухомого майна виключно з метою уникнення майнової відповідальності перед кредиторами.
27.          Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК    України, статтею 42 КУзПБ.
28.          Відповідно до положень статей 14, 74 ГПК України тягар доведення порушеного права у спорі про визнання недійсним правочину покладений на заявника цих вимог.
29.          Тобто, позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і залежно від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладена в постанові від 16.10.2020 у справі               №   910/12787/17).
30.          Крім того, як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі №    910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, а й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно сталося.
31.          Судова колегія зазначає, що банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано КУзПБ з 21.10.2019, а до вступу в дію цього Кодексу - Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.01.2013, що втратив чинність 21.10.2019, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ порівняно з іншими нормами законодавства.
32.          Безумовно, визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
33.          Верховний Суд неодноразово висловлювався, що обов`язок ліквідатора здійснити повноту дій, спрямованих на виявлення та повернення активів боржника (частина перша статті 65 КУзПБ), кореспондується з правовою презумпцією сумнівності правочинів при дослідженні угод боржника у справі про банкрутство (постанови Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17, від 19.07.2022 у справі № 904/6251/20 (904/316/21)).
34.          Так, правочинами визнаються дії фізичних та юридичних осіб, спрямовані на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.
35.          Правочин - це дія, яка вчиняється для досягнення дозволеної законом мети (набуття майна тощо), яка характеризується такими ознаками:
          - це завжди вольовий акт, тобто дії свідомі;
          - це правомірні дії, тобто вчиняються відповідно до закону;
          - спеціальна спрямованість на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, тобто в правочину завжди присутня правова мета.
36.          Фраудаторними правочинами в юридичній науці та в останні роки в українській судовій практиці називають договори, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору.
37.          Цей термін походить від англ. "fraud" - шахрайство, підроблення, афера. Значення цього слова розкривається внутрішнім змістом тих категорій і понять, які вони називають.
38.          Стаття 13 ЦК України, у якій визначаються межі здійснення цивільних прав, встановлює, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зокрема при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
39.          Межі є невід`ємною рисою будь-якого суб`єктивного права. Суб`єктивні цивільні права, будучи мірою можливої поведінки уповноваженої особи, має певні межі за змістом і за характером здійснення.
40.          Зокрема, зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм в рамках дозволеного йому законом загального типу поведінки.
41.          За одним із сучасних визначень, під зловживанням правом розуміються випадки, коли суб`єкт цивільних правовідносин, якому належить певне суб`єктивне цивільне право, здійснює його неправомірно, коли суть здійснення права іде врозріз з його формальним змістом.
42.          Тобто уповноважена особа, маючи суб`єктивне право і спираючись на нього, виходить за межі дозволеної поведінки. Слово "зловживання" за своїм буквальним змістом означає використання, вживання чого-небудь з метою заподіяння певного зла, шкоди, збитків кому б то не було.
43.          Семантичне тлумачення терміну "зловживання правом" призводить до висновку про те, що його основним змістом є використання належного уповноваженій особі суб`єктивного цивільного права на шкоду іншому учаснику цивільних відносин.
44.          Відтак, можна стверджувати, що учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.
45.          У зв`язку з цим слід дійти висновку, що межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом.
46.          Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)".
47.          Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах, зокрема у банкрутстві (стаття 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (до введення в дію КУзПБ), стаття 42 КУзПБ), при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження").
48.          Велика Палата Верховного Суду, кваліфікуючи правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам, як фраудаторні правочини, зробила такий правовий висновок:
"Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)" (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі               № 369/11268/16-ц).
49.          Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.
50.          Що ж до фраудаторного правочину як зловживання правом, то намір заподіяти зло є неодмінним і єдиним надійним критерієм шикани (зловживання правом).
51.          Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.
52.          Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.
53.          Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.
54.          Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:
- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі;
- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);
- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
55.          Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).
56.          Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною (така правова позиція викладена у постанові Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі         №  905/2030/19 (905/2445/19).
57.          У справі, що переглядається, предметом спірних договорів є продаж боржником нерухомості за наявності, за твердженням позивача, невиконаних боржником зобов`язань за кредитним договором.
58.          Водночас врегулювання платоспроможності боржника з точки зору банкрутства та можливості реалізації наявного у боржника нерухомого майна з метою задоволення вимог кредиторів підвищує рівень цінності нерухомості як активу для боржника у силу сталості ринку нерухомості та відносно повільного зносу нерухомості як активу. Такий підхід визначає необхідність прискіпливої уваги учасників провадження у справі про банкрутство та суду до реалізації боржником власної нерухомості з точки зору фраудаторності такого правочину.
59.          Посилання судів на статтю 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) щодо Договору про відступлення права вимоги до СПП "БІЛЕ ОЗЕРО", укладеного 21.01.2018 № 21-01/2018 між ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" та ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015", як підстави для відмови у позові є необґрунтованим, оскільки ним (Договором № 21-01/2018) вирішувалося лише питання способу відплатності по договорах купівлі-продажу нерухомості, а безпосереднім предметом позову є визнання недійсним договорів купівлі-продажу, що має бути досліджено у сукупності в розрізі обставин, як тих, що передували укладенню спірних договорів купівлі-продажу, так і тих, що відбулися пізніше. Застосована судами концепція щодо неможливості визнання недійсним договорів купівлі-продажу лише з мотиву того, що договір про відступлення права вимоги до СПП "БІЛЕ ОЗЕРО", укладений 21.01.2018 №  21-01/2018 між ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" та ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015", не визнаний судами недійсним, не відповідає діючому законодавству, оскільки останнє не узалежнює можливість визнання договору недійсним від законності способу оплати за договором.
60.          Таким чином, визнання правочину фраудаторним у межах справи про банкрутство вимагає від суду дослідження питання впливу відчуження майна на можливість ймовірного задоволення вимог кредиторів у банкрутстві за рахунок відчуженого майна. При цьому обмін нерухомого майна, що належить боржникові і являє собою по суті спосіб забезпечення вимог кредиторів до такого боржника, у межах виконавчого провадження/процедур банкрутства на вимоги до третьої особи може мати місце. 
61.          Слід зауважити, що застосування судами порівняння кількісних критеріїв вартості нерухомості (10 950 000 грн) та суми заборгованості ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" перед ТОВ "АГРОЦЕНТР-ПЛЮС" за договором про відступлення права вимоги від 21.01.2018 № 21-01/2018 (10 950 000 грн) (фактично обмін нерухомості на права вимоги) є нерелевантним. Так, у межах цієї справи суди мали б перейти від формального критерію порівняння кількісних характеристик еквівалентності обміну до якісних, порівнявши еквівалентність нерухомості, що відчужується, та прав вимоги, що набувається боржником. Однак цього не було зроблено судами попередніх інстанцій.
62.          Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. А основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління (стаття 133 ГК України).
63.          Водночас, категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина друга статті 96 ЦК України вимагає, щоби юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто, боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором. У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний   - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання. 
64.          Таким чином, саме у сфері підприємницької діяльності допоки суд не встановив правомірного інтересу боржника при укладенні правочину, а також відсутність зв`язку між укладенням правочину та уникненням відповідальності перед кредиторами за виконання зобов`язань, не можна стверджувати про відсутність ознак фраудаторності договору.       
65.          Протягом усього розгляду справи позивач наполягав, що спірні правочини були укладені боржником у період існування невиконаних зобов`язань перед позивачем, які виникли на підставі кредитного договору про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії від 04.01.2013 №, та котрі в подальшому стали підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015". Тобто ці договори були укладені в результаті недобросовісних дій боржника, на шкоду кредитору з ознаками зловживання боржником правом власності.  
66.          Проте, судами попередніх інстанцій взагалі не було відображено наявність укладеного між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (Банком) і боржником кредитного договору, не проаналізовано виконання сторонами зобов`язань за цим договором та наявність/відсутність заборгованості за ним на момент укладення спірних договорів, взаємозв`язок через призму викладеного вище (ознак фраудаторності) із подальшими діями боржника, зокрема, і з укладення спірних договорів. 
67.          Верховний Суд вважає, що ті доводи, що їх наводили ліквідатор ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" та Банк при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій, не є очевидно необґрунтованими, що вимагало від судів першої та апеляційної інстанцій їх відображення, дослідження та здійснення аналізу у судових рішеннях.
68.          Відсутність у матеріалах справи за цією заявою про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомості копії кредитного договору про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії від 04.01.2013  № DNHSLKI03017 жодним чином не позбавляє можливості судів дослідити поставлені ліквідатором ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" та Банком питання існування/відсутності заборгованості за кредитом через дослідження усіх матеріалів справи про банкрутство ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" з огляду на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 29.03.2021 у справі № 913/479/18 (п. 126 постанови).  
69.          З огляду на це Верховний Суд вважає необхідним з`ясувати низку обставин, що їх належить встановити у цій справі. Зокрема, суду слід з`ясувати економічну мету укладення спірних договорів, оцінити доводи ліквідатора ТОВ "ЕФЕКТІНВЕСТ-2015" та Банку стосовно існування/відсутності заборгованості за кредитом на момент укладення спірних правочинів, надати відповідь на довід стосовно сумлінності та добросовісності дій боржника при укладенні спірних договорів.
70.          Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").
71.          Право може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії").
72.          Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
73.          Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").
74.          У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
75.          У рішеннях ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження.
76.          Згідно з положеннями статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом .
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
77.          Однак, оскаржені у цій справі судові рішення не можна визнати обґрунтованими, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не було надано належну оцінку доводам учасників справи, а також суті правовідносин через призму ознак фраудаторності спірних договорів, допущено неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Б.           Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
78.          У зв`язку з викладеним відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості встановити дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
79.          Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід врахувати викладене в цій постанові; всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи в їх сукупності; з`ясувати економічну мету укладення спірних договорів; надати відповідь на довід стосовно сумлінності та добросовісності дій боржника при укладенні спірних договорів; дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін; і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне, обґрунтоване та справедливе    рішення. 

В.          Розподіл судових витрат.
80.          Оскільки Касаційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення у цій справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат відповідно до статті 129 ГПК України судом не здійснюється. 

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
          
П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за вх. № 2798/2020 задовольнити частково.

2.          Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2021 у справі № 904/624/19 скасувати, а справу № 904/624/19 передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області. 

3.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. Пєсков
Судді                                                                                                    В. Картере
                                                                                                    К. Огороднік