Головуючий у І інстанції Скрипник О.Г.
Провадження №22-ц/824/7504/2022                                                         Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
    
10 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
   Головуючого - судді:           Матвієнко Ю.О.,
   суддів:                                   Мельника Я.С., Гуля В.В.,
   при секретарі:                       Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до  ОСОБА_1  про розірвання шлюбу, в якому посилався на те, що 27 травня 2021 року уклав з  ОСОБА_1  шлюб, зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 697. Від шлюбу сторони дітей не мають.  
Спільне життя з відповідачем у позивача не склалось, протягом тривалого часу життя позивача з відповідачем погіршилося, зникло взаєморозуміння та повага, втрачено почуття любові. Позивач та відповідач мають різне бачення ролі чоловіка та дружини в сім`ї, адже зрозуміли, що є зовсім різними людьми, а тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть.  
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року позов задоволено.
Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 697.
Присвоєно ОСОБА_1 дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач  ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм  процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилалась на те, що вонане отримувала будь-яких судових повісток від Подільського районного суду м. Києва про судові засідання по справі №758/17407/21, а тому не була належним чином повідомленою про дати судових засідань під час розгляду справи, що свідчить про те, що рішення судом ухвалене з порушенням норм процесуального права.
Також апелянт зазначає, що вони з позивачем ОСОБА_2 , дійсно, мали окремі конфлікти у спілкуванні. Проте, на думку скаржника, сторони мали хороші сімейні стосунки, а тому зможуть вирішити дані суперечки, адже розірвання шлюбу є крайнім заходом у сімейних відносинах. Тому підстави для розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні. При цьому, поведінка та бажання позивача розірвати шлюб, на думку відповідача, суперечить його дійсній волі та інтересам подружжя.
Апелянт зазначає, що п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Враховуючи викладене, суд повинен був надати сторонам строк на примирення.
Таким чином, Подільський районний суд м. Києва при ухваленні рішення неправильно застосував як норми матеріального права (ст.ст. 3, 55, 105, 111, 112 Сімейного кодексу України), так і норми процесуального права (ст.ст. 12, 43, 80, 81, 89, 128, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України). Суд повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази і не дав їм належної оцінки, внаслідок чого ухвалив незаконне й необгрунтоване судове рішення.Обставини справи були встановлені Подільським районним судом м. Києва на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної без дотримання вимог процесуального закону. Тобто суд не дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_2 - адвоката Чумаченка С.О., останній просив залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
29 серпня 2022 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Чумаченка С.О. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача (а.с.75-77).
Відповідач ОСОБА_1 , яка повідомлялась про час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилась; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності за наявними матеріалами справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Задовольняючи позов і розриваючи шлюб, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін є неможливим і суперечить інтересам ОСОБА_2 . При цьому суд виходив з того, що шлюбні відносини між сторонами припинено, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено взаєморозуміння і почуття любові, шлюб носить формальний характер.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам закону, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 697. Від шлюбу сторони дітей не мають.  
Судомтакож встановлено, що шлюбних стосунків сторони не підтримують, не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.
Встановлено, що до суду сторони подали заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності(а.с.26, 32). Крім цього, у своїй заяві відповідач ОСОБА_1 позов визнала та не заперечувала проти ухвалення судом рішення про його задоволення.
Відповідно до ч. 6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Частина 3 ст. 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, а за ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
За таких обставин, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону, в зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та розірвання шлюбу, укладеного між ним та ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про ненадання сторонам строку на примирення колегією суддів відхиляються, зважаючи на факт визнання відповідачем позовних вимог позивача та її повної згоди на розірвання шлюбу.
Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині неповідомлення її про час, день та місце розгляду справи, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення  не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасуванняабо зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з повним та всебічним з`ясуванням усіх обставин справи та перевіркою їх наявними у справі доказами.
Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга  ОСОБА_1 не містить.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.  
В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
            П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
     Головуючий:  
  
     Судді: