ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1513/22  Номер провадження 33/814/1381/22	Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є.В.  Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.	

Категорія ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Гальонкін С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2022 року,

в с т а н о в и в :
Цією постановою 	ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, пенсіонер, інвалід 2 групи, 	

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп. в дохід держави.
              Постановою судді Нездойминога Е.Б. визнаний винуватим в тому, що він 01 червня 2022 року близько 07 год. 00 хв. в районі будинку №13/42 по проспекту Миколи Вавілова в м. Полтаві керував транспортним засобом VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився як на місці, так і в лікарняному закладі, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на те, що постанова є незаконною.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в матеріалах справи відсутні жодні докази порушення водієм правил дорожнього руху та наявність причин для зупинки транспортного засобу, яким він керував.
Зазначає, що письмові пояснення свідків, які були досліджені судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не можуть бути належними доказами у справі, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувались та не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.
Також стверджує, що йому не було належним чином роз`яснено та забезпечено право на правову допомогу, що є істотним процесуальним порушенням його права на захист при складанні протоколу.
Ураховуючи викладене, прохав скасувати постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2022 року та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
07 листопада 2022 року до Полтавського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності. Також ОСОБА_1 надіслав пояснення, у яких підтримав доводи апеляційної скарги.
За таких обставин суд не вбачає перешкод для розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про наявність підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя місцевого суду даних вимог закону не дотрималася, у зв`язку з чим прийшла до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №230389 від 01 червня 2022 року вбачається, що 01 червня 2022 року близько 07 год. 00 хв. в районі будинку №13/42 по проспекту Миколи Вавілова в м. Полтаві водій  ОСОБА_1  керував транспортним засобом VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з.  НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився як на місці, так і в лікарняному закладі.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказане підтверджується направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Між тим, вказаних доказів не достатньо для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.
Визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції не враховано приписи ст. 35 Закону України Про Національну поліцію, якою передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.
Так, відповідно до частини 1 вказаної статті поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
Відповідно до частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Проте, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів підстави зупинки ОСОБА_1 , які передбачені законом.
Таким чином суд вважає, що обставини визначені законом, які б давали поліцейському право вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, були відсутні.
Окрім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 року (далі Інструкція № 1026), вона регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки. Тобто запис відеозапису, якщо він здійснювався із нагрудної камери поліцейського, має бути повним, а не його окремі кориговані частини.
Разом з тим, під час перегляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського судом встановлено, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи, має декілька окремих коригованих частин, тобто не вівся безперервно і не у повному обсязі, як вимагає Інструкція.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 нього Кодексу.
Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції проігноровано та порушено загальні засади судового провадження, зокрема, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Наявні в матеріалах справи докази, на які суд першої інстанції посилався у своїй постанові, не дають підстав поза розумним сумнівом дійти висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відтак постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2022 року – скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

   Суддя                                                       С.А. Гальонкін