КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 грудня 2022 року місто Київ.
Справа 757/53168/20-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11119/2022
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача:                     Желепи О.В.,
суддів:                                        Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
за участю секретаря  судового засідання Вєтчінової О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року(ухваленого в складі судді Вовк С.В.)
в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , Управління (центр) надання адміністративних послуг Печорської районної в м. Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання договору купівлі-продажу недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Кей Колект», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Позовні вимоги обгрунтовувались тим, що рішенням Печорського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Зазначено квартира належала йому на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2006 року до 27 грудня 2017 року.
28 жовтня 2020 року на підставі приведеного вище судового рішення позивач звернувся до Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. 03 листопада 2020 року отримав відповідь у вигляді Рішення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, що на зазначену вище квартиру під час перевірки заяви виявлені наявні суперечності між заявленими ним та вже зареєстрованими правами на це нерухоме майно та їх обтяженнями іншої особи.
 
З отриманих позивачем відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 листопада 2020 позивач дізнався, що на даний час власником вказаної квартири є громадянка ОСОБА_2 .
Як стало відомо, ОСОБА_2 набула право власності на нерухоме майно на підставі Договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 29 січня 2018року, Продавцем у якому виступав ТзОВ «Кей Колект». Однак відповідно до приведеного вище рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2020 Рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказану квартиру, а також право власності Відповідача ТзОВ «Кей Колект» та обтяження на неї, іпотеку на цей об`єкт нерухомості станом на 27 грудня 2017 були скасовані. За цих обставин відповідач на час укладання спірного Договору купівлі- продажу квартири не мав законного права станом на укладання ним з ОСОБА_2 спірного договору про купівлю-продаж належної позивачу на праві власності квартири.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В скарзі вказує на те, що рішення суду від 23 вересня 2020 року на підставі якого за позивачем було визнано право власності на квартиру набрало законної сили, так як апеляційна скарга ОСОБА_2 не була прийнята. Суд зробив необгрунтоване припущення, що позов в даній справі мав бути заявлений і до ОСОБА_2 , так як жодних матеріально- правових вимог до вказаної особи позивач в даній справі не подавав. Суд порушив процесуальні норми, прийнявши від ОСОБА_2 докази з порушенням, визначених строків. Відмовляючи в задоволенні позову суд порушив його права, що захищаються Статтею 1 Протоколу № 11 до Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, незаконно позбавивши позивача права власності на його квартиру. Суд безпідставно не застосував ст.ст. 203, 215 ЦК України та не задовольнив його позов про визнання правочину недійсним.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи скарги підтримав.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову суд вважав встановленими такі обставини.
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року у справі № 757/7658/18-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 липня 2021 року, скасовано рішення державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичука І.А. про державну реєстрацію, індексний номер 39104850 від 04.01.2018:
-              права власності за ТОВ «Кей-колеісг», код ЄДРПОУ: 37825968 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 24294705;
-              іпотеку на об`єкт нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про іпотеку 24294914;
-              обтяження на об`єкт нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про обтяження 24295097;
визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 53,9 кв.м., житловою площею: 42,8 кв.м.; стягнуто солідарно ТОВ «Кей-Колект» та державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Діднчука I.A. витрати з оплати судового збору в розмірі 6370,80 гри.
За правилами частини четвертої статті 82 ІДПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справах не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті само особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини.
ОСОБА_1 набув право власності на вищенаведену квартиру за договором купівлі-продажу від 14.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №4300.
14.09.2006 року між ОСОБА_1  та АКБ «Укрсиббапк» (правонаступник якого є ПАТ «Укрсиббанк») укладено договір про надання споживчого кредиту №11040419000, згідно умов якого банк зобов`язався надати позивачу, а позивач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 130000.00 дол. США та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту, позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 14.09.2027 року. У п. 5.7 договору про надання споживчого кредиту сторони погодили, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту та/або сплати процентів та/або комісій банк має право стягнути з позичальника суму боргу, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення, зазначений у п. 2.1 договору та інше майно позичальника.
Відповідно до п. 2.1 договору про надання споживчого кредиту, у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, трикімнатна квартира, загальною площею 53,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
В забезпечення виконання боржником зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, 14.09.2006 сторони уклали договір іпотеки за №22156, згідно якого позивач передав в іпотеку належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» укладено договір про відступлення права вимоги № 1, в тому числі, за укладеним ПАТ «УкрСнббанк» з ОСОБА_1 договором про надання споживчого кредиту від 14.09.2006 №4 1040419000, а також договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 22156 від 14.09.2006р.
04.01.2018 державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичуком I.A. від 04.01.2018 прийнято рішення провести державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 53,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (індексний номер 39104850) за іпотекодержатслсм ТОВ «Кей-Колект».
Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» зареєструвало за собою право власності па спірну квартиру та в позасудовому порядку звернуло стягнення на предмет іпотеки.
28 жовтня 2020 року на підставі приведеного вище судового рішення позивач звернувся до Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням про державну реєстрацію права власності па нерухоме майно.
03 листопада 2020 року позивач отримав відповідь у вигляді Рішення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав виявлення
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 листопада 2020 року №. 232759935, власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є громадянка ОСОБА_2.
ОСОБА_2 набула право власності на нерухоме майно па підставі Договору купівлі- продажу зазначеної квартири від 29 січня 2018року, укладеним між нею та ТзОВ «Кей Колект».
Згідно з п. 2 Договору квартира, що продається, належить Продавцю на праві приватної власності на підставі Договору іпотеки, посвідченого Скляр О.C., приватним нотаріусом КМНО 14 вересня 2006 року за реєстровим номером №4305. Право приватної власності Продавця на відчужувану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 грудня 2017 року за номером 24294705, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1456473880000 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №110016089 від 05.01.2018 року, виданий державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичук I.A.).
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд встановив, що позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договору лише до однієї із сторін правочину, та безпідставно не заявив позовні вимоги до другої сторони договору купівлі продажу- ОСОБА_2 , яка також мала виступати відповідачем у справі.  
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції також виходив з того, що  спірні правовідносини не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ІДК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, на право витребувати в набувача це майно.
 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача, мали бути заявлені до обох, учасників правочину, який він просив визнати недійсним.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не висував, жодної вимоги матеріпально-правового характеру до ОСОБА_2 , а тому вона не повинна залучатись до розгляду справи в якості відповідача, колегія суддів не приймає з огляду на таке.
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.
Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року в справві № 757/15333/15-ц, а також у постанові  Великої Палати Верховного Суду  від 22 вересня 2022 року в справі № 125/2157/19 (провадження№ 14-40цс21).
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає. що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб. які мають відповідати за позовом. незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенніуц позову через неналежний суб`єктний склад.
Позивач не подавав до суду заяву про залучення ОСОБА_2 до участі у справі в якості співвідповідача.        
Не залучення до розгляду справи в якості відповідача ОСОБА_2 є достатньою та самостійною підставою для відмови в задоволені заявлених позивачем позовних вимог.
 
Посилання суду першої інстанції на те, що належним способом захисту, порушенго права позивача є звернення з віндикаційним позовом не вплинуло на результати розгляду  справи, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції, не зважаючи на те, що встановивши пред`явлення позову не до всіх відповідачів, суд мав відмовити в його задоволенні  через неналежний суб`єктний склад.
 
Інші доводи скарги, вищенаведеного висновку не спростовують.
 
Відповідно до  ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права .
Оскільки апеляційна скарга залишаються без задоволеним, то перерозподіл судових витрат в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України пе проводиться.
Керуючись ст. ст.268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд-,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Киева від 13 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
 
Повний текст постанови  складено 09 грудня 2022 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                       О.В. Желепа
 
Судді:                                                                                                        
                                                                                                                    В.А. Кравець
 
                                                                                                                          О.Ф.Мазурик