ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 вересня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/2598/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року
у справі № 280/2598/21
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Запорізькій області
про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

"31" березня 2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Вознесенівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області від 10 червня 2019 року №0076365007 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф у сумі 17961,18 грн. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі №280/2598/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення – задоволено.
Судом зазначено, що платники єдиного внеску, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями. 
Крім того, суд вказав, що на фізичну особу-підприємця, прийнятого на військову службу за контрактом під час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду, поширюється пільга щодо звільнення від сплати єдиного внеску, передбачена п. 9-2 ч. 2 розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відтак, суд дійшов висновку про те, що у контролюючого органу не було правових підстав для нарахування позивачу пені з 17.03.2014 по 08.02.2019, а іншій частині нарахування пені проведено правомірно. При цьому суд першої інстанції зазначив, що оскільки суд не є тим органом, який уповноважений проводити розрахунок зобов`язань, розраховувати суми пені, є необхідним скасувати спірне рішення для проведення контролюючим органом визначення зобов`язань належним чином.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі №280/2598/21, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що позивачу спірне податкове повідомлення-рішення від 19.06.2019 направлено за допомогою засобу поштового зв`язку, однак воно було повернуто до контролюючого органу за закінченням терміну зберігання. Вважає, що позивачем пропущений спеціальний строк оскарження спірного рішення в судовому порядку. Зазначає, що позивачем не   виконано встановлених законодавством умов для отримання звільнення від сплати ЄСВ, а саме не було надано заяву та копію військового квитка до податкового органу. Вказує, що ФОП, прийняті на військову службу за контрактом, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 10.06.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області, правонаступником якого є ГУ ДПС у Запорізькій області, прийнято рішення №0076365007 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на позивача накладено штраф в розмірі 858,28 грн. та нараховано пеню в розмірі 17102,90 грн., за період з 27.06.2013 до 08.02.2019.
Вважаючи протиправним спірне рішення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464).
Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що станом на 30.09.2013 за позивачем обліковувався борг з єдиного соціального внеску в розмірі 8752,72 грн., який   погашено позивачем 26.06.2018 та 08.02.2019.
Приписами ч.1   ст. 25 Закону №2464 визначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Згідно п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464 (в редакції до 01.01.2015), орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що контролюючий орган, в силу імперативних приписів статті 25 Закону №2464, мав право на застосування до позивача штрафної санкції за несплату єдиного внеску та нарахування пені.
Стосовно нарахування позивачу пені за період з 27.06.2013 до 08.02.2019.
У постановах 14.02.2018 р. у справі № 131/1449/16-ц; від 14.02.2018 р. у справі № 727/2187/16-ц; від 20.02.2018 р. у справі № 640/4439/16-ц; від 21.02. 2018 р. у справі № 211/1546/16-ц; від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц Верховним Судом сформульовано висновки, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав.
Окрім того, згідно висновку Верховного Суду з приводу застосування приписів Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і Указу Президента України від 17.03.2014 р. №303, який міститься у постанові від 26.09.2018 р. у справі № 813/1919/16: 1) сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію; 2) закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану, а тому на даний час в Україні діє особливий період; 3) однією з умов завершення особливого періоду слід вважати припинення воєнного конфлікту, який зумовив його настання.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» 1275-VII від 20 травня 2014 року, яким внесено зміни в розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 та доповнено пунктом 9-2 передбачено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду».
Так, приписами пункту 9-2 розділу VIII Закону № 2464, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", якщо вони не є роботодавцями.
Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).
Відповідно до частини третьої статті 39 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.
Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про поширення на фізичну особу-підприємця, прийнятого на військову службу за контрактом під час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду, пільги щодо звільнення від сплати єдиного внеску, передбаченої пунктом 92 частини другої розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
За змістом Пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» метою його прийняття є, зокрема запровадження норм щодо поширення соціального захисту на військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом, передбачений законодавством для військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації.
Окрім того, в силу вимог пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу».
Ураховуючи наведене, сплата єдиного внеску роботодавцем позивача за контрактом (Міністерство оброни України в особі командира Військової частини) виключає стягнення цього внеску за цей період з позивача як підприємця.
Аналогічний правовий висновок вказано Верховним Судом у постанові від 04.02.2020 у справі № 260/117/19.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що фізичні особи-підприємці, прийняті на військову службу за контрактом, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе.
Приписами ст. 25 Закону № 2464 визначено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач з 19.03.2014 по 28.02.2015 проходив військову службу по мобілізації в лавах Збройних Сил України, а з 03.03.2015 по 28.02.2020 проходив військову службу за контрактом.
Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що позивач з 19.03.2014 по 28.02.2015, а також з 03.03.2015 по 08.02.2019, набув право на звільнення від виконання обов`язків щодо сплати єдиного внеску.
З цих підстав,   у контролюючого органу не було правових підстав для нарахування позивачу пені з 19.03.2014 по 28.02.2015 та з 03.03.2015 по 08.02.2019, а іншій частині нарахування пені проведено правомірно. Проте, як правильно вказав суд першої інстанції, оскільки суд не є тим органом який уповноважений проводити розрахунок зобов`язань, розраховувати суми пені, необхідно скасувати спірне рішення для проведення контролюючим органом визначення зобов`язань належним чином. Доводами апеляційної скарги цей висновок не спростовано.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивачем пропущений спеціальний строк оскарження спірного рішення в судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Так, ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року витребувано від відповідача докази по справі, а саме: інформацію та її документальне підтвердження про те коли позивачу/представнику позивача фактично було вручено (нарочно або засобами поштового зв`язку) спірне рішення.
Колегією суддів встановлено, що відповідач доказів фактичного отримання позивачем спірного рішення до матеріалів справи не подав.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відсутні докази отримання позивачем спірного рішення, позивачем не пропущено строк звернення до суду.
Колегія суддів зазначає, що подана відповідачем копія рекомендованого повідомлення 6910501484316 не містить відомостей про те, чи було відправлення вручено або не вручено адресату. 
Відтак, копія рекомендованого повідомлення 6910501484316 не є належним доказом, що підтверджує отримання позивачем спірного рішення.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивачем пропущений спеціальний строк оскарження спірного рішення в судовому порядку.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі №280/2598/21 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі №280/2598/21  - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадку  та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко