Ухвала
19 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 148/74/21
провадження № 61-8969ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 08 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради, третя особа - Сектор культури, молоді та спорту Тульчинської районної державної адміністрації, про скасування наказу від 29 грудня 2020 року про звільнення, поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
05 травня 2022 року Вінницьким апеляційним судом ухвалена постанова про задоволення апеляційної скарги голови Тульчинської міської ради Вінницької області Весняного В. М. 
Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради Вінницької області, третя особа - Сектор культури, молоді та спорту Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, про скасування наказу щодо звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, 
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тульчинської міської ради Вінницької області 2 270,00 грн судового збору, сплаченого міською радою 
у дохід держави у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції.
 
14 червня 2022 року міський голова Тульчинської міської ради Вінницької області Весняний В. М. звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткової постанови про стягнення судових витрат.
 
Додатковою постановою Вінницького апеляційного суду від 08 серпня 
2022 року заяву голови Тульчинської міської ради Вінницької області Весняного В. М. про ухвалення додаткового рішення стосовно стягнення судових витрат зі сплати судового збору при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради Вінницької області, третя особа - Сектор культури, молоді та спорту Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, про скасування наказу щодо звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також про стягнення судового збору у зв`язку з переглядом справи судом касаційної інстанції, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тульчинської міської ради Вінницької області сплачені міською радою у дохід держави у зв`язку 
з касаційним оскарженням рішень судів першої та апеляційної інстанцій 1 816,00 грн та 454,00 грн судового збору, сплаченого на користь держави 
у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції. 
08 вересня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 08 серпня 
2022 року (надійшла до суду 14 вересня 2022 року), у якій він просив скасувати оскаржуване судове рішення.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження
 з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні                  в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення          у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - 
у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Таким чином строк на касаційне оскарження відраховується з дня, наступного за днем складання повного тексту постанови, і останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 07 вересня 2022 року (середа). 
Представник заявника звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 08 вересня 2022 року, тобто з пропуском строку касаційного оскарження на один день. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
У касаційній скарзі заявник не заявив клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги та не зазначив дату отримання копії постанови суду апеляційної інстанції.
Оскільки представник заявника не заявив клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги та не надав доказів поважності пропуску строку касаційного оскарження, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання відповідного клопотання та надання доказів поважності пропуску строку на касаційне оскарження.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та докази поважності пропуску строку на касаційне оскарження, уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Також Верховний Суд звертає увагу представника заявника на те, що прохальна частина касаційної скарги повинна бути сформульована відповідно до положень статті 409 ЦПК України, із зазначенням, яке рішення просить ухвалити представник заявника за результатами розгляду його касаційної скарги, враховуючи те, що у касаційній скарзі зазначено, що представник заявника просить скасувати додаткову постанову суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 08 серпня 2022 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                    Г. В. Коломієць