ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/29085/20                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Шевченко Н.М.
                                                                                  Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 вересня 2022 року                                                                                      м. Київ
  Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                            Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О.
                                                               Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непризначення та невиплати з 24.06.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років станом на 24.06.2020 28 років 5 місяців 23 днів, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 18 років 10 місяців 29 днів відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.07.2020 № 16127-1627/М-02/8-2600/20 та від 08.07.2020 № 2600-0314- 8/92120 та щодо відмови в призначенні та виплати з 24.06.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років станом на 24.06.2020 - 28 років 5 місяців 23 дні, у тому числі стажі на посадах прокурорів 18 років 10 місяців 29 днів, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати з 24.06.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за вислугу років станом на 24.06.2020 - 28 років 5 місяців 23 дні, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 18 років 10 місяців 29 дні, відповідно до ч. 1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняти рішення (розпорядження) щодо призначення та виплати з 24.06.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років станом на 24.06.2020 - 28 років 5 місяців 23 дні, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 18 років 10 місяців 29 днів, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІ;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 21 600,00 грн.;
- відповідно до ч. 2 ст. 371 КАС України допустити до негайного виконання рішення Київського окружного адміністративного суду за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним індивідуального акта та зобов`язання вчинити дії;
- в порядку ч. 1 ст. 382 КАС України прошу зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у встановлений судом строк, подати до суду звіт щодо виконання рішення Київського окружного адміністративного суду за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним індивідуального акта та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування до вислуги років ОСОБА_1 періоду проходження військової служби під час проведення антитерористичної операції з розрахунку один місяць служби за три місяці служби. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.07.2020 № 2600-0314-8/92120 щодо відмови в призначенні та виплати з 24.06.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років станом на 24.06.2020 відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.06.2020 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивачу було відмовлено призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» згідно заяви від 26.06.2020 № 2692, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років.
04 липня 2022 року через систему «Електронний суд» до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині  задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 червня 2020 року ОСОБА_1 через веб-портал Пенсійного фонду України за № ВЕБ-26002-Ф-С-20-038064 подано до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заяву про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до положень ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». 
Також, ОСОБА_1 подано до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Печерський район) письмову заяву від 26 червня 2020 року за № 2692 про призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до положень ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.07.2020 № 16127-1627/М-02/8-2600/20 та від 08.07.2020 № 2600-0314-8/92120 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до електронної заяви до Пенсійного фонду України від 24.06.2020 та письмової заяви від 26.06.2020 поданої до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (Печерський район) на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», з підстав відсутності необхідного для цього мінімального страхового стажу 24 роки 6 місяців.
Як слідує із вказаних рішень, загальний страховий стаж роботи, згідно наданих документів, склав 22 роки 9 місяців 17 днів, з них стаж на посаді прокурорів - 18 років 11 місяців 3 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ (далі - Закон №1697-VІІ, в редакції, на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії).
Статтею 86 вищевказаного Закону визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.
Частиною 1 статті 86 Закону №1697-VІІ передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.
Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VІІ, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві листами від 08.07.2020 № 2600-0314-8/92120 та від 22.07.2020 № 16127-1627/М-02/8-2600/20 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до положень статті 86 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років (а.с. 15-17).
Згідно даних листів, загальний страховий стаж роботи, згідно наданих документів, склав 22 роки 9 місяців 17 днів, з них стаж на посаді прокурорів - 18 років 11 місяців 3 дні.
Як зазначає позивач та не заперечувалося відповідачем, пенсійним органом не зараховано до вислуги років позивача період участі у антитерористичній операції з 08.06.2015 року  по 30.04.2018 року на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.
З даного приводу, слід зазначити наступне.
Відповідно до довідки Військової прокуратури об`єднаних сил від 12 лютого 2020 року №15-402 вих-20, ОСОБА_1 в період з 08.06.2015 по 30.04.2018 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей (а.с. 36).
Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. 
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, положеннями Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено зарахування періоду  перебування на військовій службі до їх страхового стажу, стажу роботи та стажу роботи за спеціальністю.
Водночас, статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а, визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.
Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.
Пунктом 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України №530 від 14 серпня 2014 року, передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.
Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.
При цьому, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а вказав, що можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Висновок щодо зарахування вислуги років під час участі в антитерористичній операції, яку брала особа на час роботи в органах прокуратури, на пільгових умовах, тобто, один місяць служби за три місяці, викладено в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі №363/4080/16-а.
Окрім того, відповідно до положень пункту 3 розділу 4 Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, періоди служби, обчислені на пільгових умовах відповідно до раніше встановленого порядку, перерахунку в бік зменшення не підлягають.
Також, слід наголосити, що положення Закону України «Про прокуратуру» у відповідній редакції не містять обмежень щодо зарахування до загальної вислуги років періодів вислуги державної служби (зокрема військової) на пільгових умовах.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмовляючи позивачу у зарахування періоду участі в антитерористичної операції один місяць служби за три місяці, відповідач діяв протиправно.
Водночас, колегія суддів зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в апеляційній скарзі не наведено обґрунтувань, у чому полягає неправильність чи неповнота встановлення судом першої інстанції обставин справи або невірність застосування норм матеріального чи процесуального права, а сам зміст апеляційної скарги, полягає виключно на посиланні апелянта на  норми законодавства, що регулюють спірні відносини.
Слід зазначити, що Конституційний Суд України у Рішенні від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018 сформулював юридичну позицію щодо розуміння змісту статей 17, 65 Основного Закону України і визначив, що громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції; тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладається обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, встановленими у статті 46 Основного Закону України; закріплення в Конституції України обов`язку держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які захищають Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, є запорукою його реалізації державою та недопущення зниження рівня соціального захисту цих осіб та членів їхніх сімей (абзаци другий - четвертий пункту 3 мотивувальної частини).
Також, у своїх Рішеннях Конституційний Суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправними дії відповідача щодо незарахування до вислуги років ОСОБА_1 періоду проходження військової служби під час проведення антитерористичної операції з розрахунку один місяць служби за три місяці служби,  а також, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.07.2020 № 2600-0314-8/92120 щодо відмови в призначенні та виплати з 24.06.2020 позивачу пенсії за вислугу років станом на 24.06.2020, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.
Разом з тим, оскільки, єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії було недостатність стажу у зв`язку із незарахуванням періодів безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції та операції об`єднаних сил, та судом встановлено протиправність дій органу пенсійного фонду щодо відмови у зарахуванні такого періоду у трикратному розмірі до стажу при обчисленні пенсії, судом першої інстанції правомірно зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву позивача   від 24 червня 2020 року щодо призначення та виплати пенсії за вислугу років відповідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновків суду.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315,  316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

   Суддя-доповідач                                                                         Вівдиченко Т.Р.
          
   Судді                                                                                            Аліменко В.О.
                                                                                                  
                                                                                                         Кузьмишина О.М.