ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 жовтня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/980/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпро  апеляційну скаргу ОСОБА_1     
          на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду   від 15.08.2022 року, (суддя суду першої інстанції Кравчук О.В.), прийняту в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницький, в адміністративній справі №340/980/22 за позовом   ОСОБА_1 до  Смолінської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, - 
          ВСТАНОВИВ:
          04.02.2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 08 жовтня 2021 року №227, в частині відмови в передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,00 га, з кадастровим номером 3523183800:02:000:5157, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на адміністративній території Смолінської територіальної громади, Новоукраїнського району, Кіровоградської області;
- зобов`язати Смолінську селищну раду Новоукраїнського району Кіровоградської області на найближчій сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 вересня 2021 року про надання їй у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,00 га, з кадастровим номером 3523183800:02:000:5157, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на адміністративній території Смолінської територіальної громади, Новоукраїнського району, Кіровоградської області та прийняти рішення з урахуванням вимог земельного законодавства та висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона звернулася до Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області з клопотанням про надання у власність сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 3523183800:02:000:5157 для ведення особистого селянського господарства, площею         2,0000 га, додавши на її думку усі необхідні документи. Однак, відповідач прийняв оскаржуване рішення від 08.10.2021 року, яким відмовив у наданні у власність позивачці бажаної земельної ділянки, з огляду на те, що наданню земельної ділянки у власність має передувати виготовлення проекту землеустрою. Наголошуючи, що метою виготовлення проекту землеустрою є формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, у той час як наразі земельна ділянка вже сформована та виготовлення проекту землеустрою не потребує, позивачка вважає таке рішення відповідача протиправним.
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та  у разі зміни цільового призначення земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Оскільки земельна ділянка, яку позивач має намір отримати у власність є сформованою, тобто має кадастровий номер, на неї немає необхідності замовляти проект землеустрою. Позивач посилається на практику Верховного Суду у справах №320/1177/19, 740/4635/16-а, 0640/4182/18, 0640/4231/18, 240/4867/18, 802/1535/17-а, 802/1447/17-а, 815/639/16.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 вересня 2021 року ОСОБА_3 , діючи за довіреністю від імені ОСОБА_2 , звернувся до Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області із заявою про надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, з кадастровим номером 3523183800:02:000:5157, яка розташована на території Смолінської селищної ради, Маловисківського району Кіровоградської області.
До вказаної заяви додані копії паспорта та РНОКПП позивачки; витяг із Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
Згідно із наданим позивачкою витягом із Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером 3523183800:02:000:5157 площею 2 га є землею сільськогосподарського призначення (вид використання – для ведення особистого селянського господарства), перебуває у комунальній власності та знаходиться на території Новогргорівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.
Рішенням десятої сесії восьмого скликання Смолінської селищної ради Кіровоградської області від 08 жовтня 2021 року №227 позивачці відмовлено у наданні земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Смолінської селищної територіальної громади та зазначено, що земельні ділянки набуваються у власність в порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України, та передаються у власність саме після затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок або іншого документу із землеустрою, який став підставою для формування земельної ділянки як об`єкта права у відповідності до статті 791  Земельного кодексу України. За таких умов позивачці запропоновано звернутися до органу місцевого самоврядування із клопотанням щодо надання дозволу на виготовлення відповідного проекту із землеустрою.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_2 , є сформованою, неодмінною умовою для передачі її у власність позивачці є створення відповідного виду технічної документації - проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (для розроблення якої необхідно отримати відповідний дозвіл відповідача/або почати розробку документації за місяць після подання клопотання про надання дозволу - у разі бездіяльності відповідача) та виконання заінтересованою особою інших стадій відповідного алгоритму.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Положеннями частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.
За змістом частин першої - четвертої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі , зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади та порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам встановлені статтями 118, 122 ЗК України.
За змістом частини шостої шостою     статті 118 ЗК України     громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для (…) ведення садівництва, (…) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). (…) органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною сьомою цієї норми передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
          Відповідно до положень частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Згідно з частиною четвертою статті 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.
Органи, зазначені в частинах першій, третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п`ята статті 186-1 ЗК України).
Згідно із частиною шостою статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Частиною сьомою статті 186-1 ЗК України встановлено, що органам, зазначеним у частинах першій третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.
Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій третій цієї статті, у визначений законом строк.
З аналізу наведеного слід дійти висновку, що ЗК України передбачений механізм набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної/комунальної власності, який полягає в чіткому алгоритмі дій зацікавленої особи. Так, зазначений порядок можливо поділити на умовні стадії:
- отримання дозволу розпорядника земель (в даному випадку - відповідача) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або перебіг передбаченого ЗК України місячного строку на вирішення клопотання про надання дозволу;
- власне розроблення заявником проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- погодження проекту землеустрою із уповноваженими статтею 186-1 ЗК України органами;
- затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Настанню кожної з наступних стадій передує завершення (виконання) попередньою.
В даному випадку позивач просила відповідача передати їй у власність земельну ділянку, з кадастровим номером 3523183800:02:000:5157, яка розташована на адміністративній території Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області.
На переконання позивача, земельна ділянка наразі сформована як об`єкт цивільних прав, оскільки їй присвоєно кадастровий номер,  а тому може бути передана їй  у власність без попереднього виготовлення проекту землеустрою.
Водночас, як правильно вказав суд першої інстанції,  з метою отримання бажаного результату, а саме, набуття у власність земельної ділянки, ОСОБА_2 необхідно звернутись до відповідача з дотриманням наведеного в ст. 118 ЗК України алгоритму дій, зокрема за наданням згоди на виготовлення проекту землеустрою.
Крім того,  відповідно до вимог статті 25 Закону України "Про землеустрій" від 22 травня 2003 року № 858-IV види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом. Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.
Одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Згідно із статтею 50 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, серед іншого, рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом).
Системний аналіз вказаних норм законодавства дає суду підстави вважати, що технічна документація із землеустрою різниться за формою та змістом відповідно свого призначення.
Таким чином, незважаючи на те, що земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_2 , є сформованою, неодмінною умовою для передачі її у власність позивачці є створення відповідного виду технічної документації - проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (для розроблення якої необхідно отримати відповідний дозвіл відповідача/або почати розробку документації за місяць після подання клопотання про надання дозволу - у разі бездіяльності відповідача) та виконання заінтересованою особою інших стадій відповідного алгоритму.
          Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
          Стосовно посилань позивача на практику Верховного Суду в справах №320/1177/19, 740/4635/16-а, 0640/4182/18, 0640/4231/18, 240/4867/18, 802/1535/17-а, 802/1447/17-а, 815/639/16 як на підставу для задоволення позову, суд зазначає, що у вказаних справах предметом оскарження виступають дії розпорядника земельної ділянки щодо відмови у надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою з підстав попереднього надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на відповідні ділянки іншим заявникам. У вказаних справах Верховний Суд дійшов висновку, що попереднє надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою  не може бути наслідком відмову в надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою заявникам. Також, в окремих справах,  суд визначив належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом покладення на відповідача обов`язку розглянути клопотання про надання дозволу на розробку землеустрою. Отже, спірні відносини, що становили предмет розгляду в наведених справах є відмінними від предмету розгляду даній справі, а Верховний Суд  у справах №320/1177/19, 740/4635/16-а, 0640/4182/18, 0640/4231/18, 240/4867/18, 802/1535/17-а, 802/1447/17-а, 815/639/16 не робив висновків з приводу застосування норм матеріального права до відносин, що є предметом розгляду у даній справі.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду – відсутні. 
          Керуючись ст. 243, 308, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року в адміністративній справі №340/980/22 – залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук