ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 вересня 2022 року 	м.Суми	

Справа №582/961/21 
Номер провадження 22-ц/816/716/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 19 травня 2022 року ухвалене у складі судді Жмурченка В.Д. у смт Недригайлів Сумської області, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Сумської області, Головного управління Національної поліції в Сумській області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивувала тим, що 26 липня 2017 року Недригайлівським ВП Роменського ВП ГУНП України в Сумській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017200220000121 було внесено відомості щодо вчинення нею пособництва у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше сховище. 26 липня 2017 року слідчим СВ Недригайлівського ВП Роменського ВП ГУНП України в Сумській області їй було повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень. 
06 листопада 2018 року вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області, який 09 квітня 2019 року набрав законної сили ОСОБА_1 було визнано не винною та виправдано за ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 185 КК України та за ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею даного кримінального правопорушення. 
Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, позивач ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 26 липня 2017 року до 09 квітня 2019 року. Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 18 березня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з держави Україна на її користь шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 86 242,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
У зв`язку з повідомленням про підозру в кримінальному провадженні, позивач уклала з адвокатом Маляр М.В. договір про надання правових послуг. За надану правничу допомогу  за час досудового слідства та при розгляді справи в суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції позивач сплатила адвокату 45 000 грн згідно умов договору про надання правових послуг від 22 червня 2017 року та квитанції від 22 липня 2021 року. 
Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просила суд стягнути з Державного бюджету України на її користь 45 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу в кримінальному процесі. Крім того, просила стягнути 9000 грн судових витрат на правничу допомогу у даній цивільній справі.       
Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 19 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури було відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що через брак коштів між позивачкою та адвокатом була досягнута домовленість, що за надану правову допомогу у кримінальному провадженні позивачка зобов`язалась розрахуватися за наявності у неї коштів. У зв`язку з відсутністю коштів позивачка звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури, а вже після отримання компенсації у липні 2021 року, розрахувалась з адвокатом за надання правничої допомоги в межах кримінального провадження. 
Заявниця звертає увагу також на ту обставину, що квитанція, видана адвокатом за наслідками оплати послуг у кримінальному провадженні, містить всі необхідні реквізити, зокрема прізвище, ім`я, по батькові платника, призначення платежу, номер справи у суді, проте місцевий суд залишив поза увагою зазначені обставини.
Також судом не враховано висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 квітня по справі №727/4597/19, що отримання гонорару готівкою можна підтверджувати будь-яким документом (квитанція, акт, розписка, тощо).
Суд не взяв до уваги кількість та тривалість слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування, в яких приймав участь адвокат, клопотання адвоката про проведення слідчих (розшукових) дій, оскарження ним бездіяльності слідчого та постанов про відмову у проведенні слідчих (розшукових) дій, участь у 23 судових засіданнях у суді першої інстанції, підготовку заперечення на апеляційну скаргу прокурора на вирок Роменського міськрайонного суду, участь у суді апеляційної інстанції, часу, затраченого адвокатом, для прибуття до Недригайлівського РВ ГУНП в Сумській області та Недригайлівського районного суду, Сумського апеляційного суду, тощо.
Заявниця стверджує, що матеріали кримінального провадження підтверджують обґрунтованість заявленого позову та розмір коштів, сплачених адвокату за надання правничої допомоги.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Національної поліції в Сумській області заперечив проти її задоволення, вважає, що позивачка не довела належними допустимими доказами заявлених позовних вимог, а тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, яка переглядається суд першої інстанції встановив, що в провадженні Недригайлівського ВП Роменського ВП ГУНП України в Сумській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017200220000121 щодо вчинення позивачкою ОСОБА_1 , за попередньою змовою групою осіб умисних дій, спрямованих на таємне викрадення чужого майна, що перебувало на охоронюваній території, проте з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення крадіжки до кінця. Підозрюваною, окрім інших осіб, зазначена і позивач  ОСОБА_1 (а.с. 6).
26 липня 2017 року у цьому кримінальному провадженні № 12017200220000121 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185; ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 7-8).
Кримінальне провадження розглядалось Роменським міськрайонним судом Сумської області та переглядалось в апеляційному порядку Сумським апеляційним судом. Державне обвинувачення в судах підтримували співробітники Роменської місцевої прокуратури та прокуратури Сумської області.
Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2018 року ОСОБА_1 було визнано не винною та виправдано за ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею даного кримінального правопорушення (а.с. 9-22).
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року вирок Роменського міськрайонного  суду Сумської області від 06 листопада 2018 року залишено без змін (а.с. 23-32).
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі – Закон) підлягає відшкодуванню шкода, зокрема, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. 
У даному випадку  завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. 
За змістом статті 2 указаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, крім іншого, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Громадянинові відшкодовуються, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (ст. 3 Закону). 
Відшкодування шкоди у такому випадку провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ст. 4  Закону).
На виконання вказаного Закону діє Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затверджене спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04 березня 1996 року (далі – Положення). 
Пунктами 2, 3  Положення встановлено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого. Відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. 
За змістом пункту 10 названого Положення, до сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, відносяться, зокрема, суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду з позовом позивачка на підтвердження своїх доводів про розмір майнових витрат подала копію договору про надання правових послуг від 22 червня 2017 року (а.с. 157) та копію квитанції адвоката від 22 липня 2021 року по оплату позивачкою 45000 грн за надання правової допомоги (а.с. 42).
Вбачається, що договір про надання правової допомоги від 22 червня 2017 року, укладений між адвокатом Маляром М.В. та клієнтом ОСОБА_1 . 
Відповідно до пункту 1 договору адвокат прийняв на себе зобов`язання надати правову допомогу по захисту прав та законних інтересів клієнта під час досудового розслідування та судового розгляду матеріалів кримінального провадження.
В частині визначення розміру гонорару сторони договору у пункті 4 домовились про наступне: гонорар адвоката за угодою з клієнтом, визначається за взаємним погодженням сторін виходячи з обсягу роботи (а.с. 157).
Інших домовленостей між сторонами щодо розміру гонорару, порядку та строків його внесення указаний договір не містить. 
Доказів досягнення сторонами договору будь-яких домовленостей щодо розміру оплати за послуги адвоката або доказів укладання додаткових угод, позивачка до суду не подавала.
Зі змісту наданих позивачкою доказів (договору та квитанції) колегія суддів позбавлена можливості з`ясувати, які саме послуги були надані адвокатом, встановити розмір оплати за кожну конкретну послугу або витрачений адвокатом час на виконання зобов`язань за договором, перевірити факт надання оплачених послуг за матеріалами справи, а також співмірність обсягу наданих послуг та їх оплати. 
Висновок щодо можливості вирішення в порядку цивільного судочинства позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених обвинуваченим у кримінальному провадженні, міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 07 лютого 2022 року в справі № 336/3604/20 (провадження № 61-13843св21), в якій зазначено, що підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу може бути лише відсутність документального підтвердження таких витрат та їх розрахунку.
За змістом частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Стаття 30 цього Закону визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи, що сторонами договору не визначено розміру, порядку обчислення гонорару та порядку його сплати, жодного розрахунку вартості наданої адвокатом правової допомоги або актів приймання передачі наданих послуг позивачка до суду не подала, тому суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість заявленого розміру гонорару та його співмірність із обсягом наданих послуг.
Доводи ОСОБА_1 про досягнення з адвокатом домовленості про відкладення оплати його послуг без визначення терміну, змістом укладеного сторонами договору не підтверджуються, висновків суду по суті спору не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.
Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, оцінених судом з додержанням норм процесуального права; колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Враховуючи, що ціна позову складає 45000 грн, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 19 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        Т. А. Левченко 

                                                                                                   С. С. Ткачук