17.11.22
33/812/211/22
Справа № 473/2154/22                 
Провадження № 33/812/211/21                            
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 листопада 2021 року                                                         м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Бондаренко Т.З.,
із секретарем судового засідання – Ткаченко Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Сторчака П.О. на постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,-

в с т а н о в и в:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №090733 15 серпня 2022 року о 22:40 год. в м. Вознесенськ по вул. Болгарській водій ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік та стягнуто 496 грн. судового збору.
Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Сторчак П.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити.
Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення вимог ст. 252 КУпАП суд неналежним чином оцінив докази наявні у справі у їх сукупності.
Так, суд першої інстанції безпідставно не врахував свідчення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в частині пояснень, що він перебував в автомобілі в якості пасажира, автомобілем не керував.
Суд не врахував і покази свідка  ОСОБА_2 про те, що він не бачив хто саме був за кермом автомобіля і не міг цього бачити, оскільки була темна пора доби і він знаходився на відстані близько 50 метрів від автомобіля.
Проігнорував також суд і  покази свідка   ОСОБА_3 , який пояснив, що саме він був за кермом автомобіля і керував ним, а ОСОБА_1  був пасажиром, а також пояснення   ОСОБА_1 , в частині того, що йому  не пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння, і він не відмовлявся цього робити, він не заперечував, що перебував в стані алкогольного сп`яніння, адже він був пасажиром і від підпису протоколу він не відмовлявся, а розписався там, де йому показали працівники поліції, при цьому копія протоколу йому не вручалась.
Окрім цього, судом не враховано пояснення свідка ОСОБА_2 про те, що в його присутності працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння ні за допомогою алкотестеру, ні в медичному закладі, а також, що ОСОБА_1 відмовлявся від підпису протоколу про адміністративне правопорушення, також свідок пояснив, що лише підписав пояснення, яке склали працівники поліції, не читаючи його. 
Судом першої інстанції не враховано, покази свідка ОСОБА_4 , який в судовому засіданні пояснив, що під час складання протоколу він залишав місце вчинення адміністративного правопорушення і відлучався у власних справах, і був відсутній близько 30 хвилин, а підписав протокол лише коли повернувся на місце. Це свідчить про те, що ОСОБА_4 міг не знати і не бачити всіх фактичних обставин справи, окрім цього ОСОБА_4 є зацікавленою особою, яка несла і несе службу до теперішнього часу разом з працівниками поліції в складі блокпосту, про що він не заперечує.
В протоколі ААБ № 090733 не зазначено чи здійснювався огляд з застосування технічних засобів відеозапису.
Однак, відповідно до листа Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області зазначено, що в зв`язку з направленням протоколу відносно ОСОБА_1 до суду відеозапис не зберігся, це свідчить про те, що все ж таки відеозапис застосовувався, однак він не зберігся.
Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, як то запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки чи у медичному закладі.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно ч.1ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).
Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст.280КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААБ №090733 15 серпня 2022 року о 22:40 год. в м. Вознесенськ по вул. Болгарській водій ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до вказаного протоколу у ОСОБА_1    тимчасово вилучені документи, а саме водійське посвідчення  HIAN  НОМЕР_1   від  18 жовтня 2002 року та видано тимчасовий дозвіл  на право керування транспортним засобом DT 161979, вказане підтверджено особистим підписом останнього. В той же час протокол підписано особою, яка склала цей протокол, а в графі підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності міститься запис про відмову від підпису. 
Свою винуватість у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП, ОСОБА_1 не визнав.
Між тим, на підтвердження обставин правопорушення, викладеного в протоколі до протоколу додані письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Так, свідок ОСОБА_4   пояснив, що  о 22:20 год. знаходився по вул. Болгарській та бачив як зупинили автомобіль ВАЗ 2109 НОМЕР_2 за кермом був чоловік ОСОБА_1 в алкогольному сп`янінні, йому запропонували пройти обстеження на місці через алкотестер Драгер чи у Вознесенській ЦРЛ на що він відмовився, все це він бачив, тому був згоден бути свідком при складанні адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Свідок   ОСОБА_2  вказав, що знаходився по вул. Болгарській на блокпосту та бачив як зупинили автомобіль ВАЗ 2109 НОМЕР_2 яким керував ОСОБА_1 в алкогольному сп`янінні, було запропоновано пройти алкотестер Драгер та Вознесенська ЦРЛ. 
Вказані свідки були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції, де свідок ОСОБА_4 пояснив, що виконував обов`язки в складі блокпосту де поліцейські зупинили автомобіль в якому водій ОСОБА_1 , якого він знає, був нетверезий, в машині був запах алкоголю, в зв`язку з чим викликали наряд поліції, які запропонували йому драгер проте він відмовився, відмовився також від підпису в протоколі , в автомобілі водій був один.
В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 також вказав, що чергував на блокпосту біля Шел ТРО Вознесенськ. Поліцейські зупинили водія жигулів ОСОБА_1 , де водій був один, викликали наряд патрульної поліції, чув що той просився, казав, що треба придбати ліки. В той же час, даний свідок показав, що не чув, як поліцейські пропонували ОСОБА_1 пройти драгер. 
Із пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції слідує, що він вживав спиртні напої, проте, керував автомобілем інший водій ОСОБА_5 , коли їх зупинили вони вийшли з машини, поки чекали наряд поліції водій поїхав, а він залишився. На питання поліцейського чи вживав спиртні напої, відповів, що так, але їхав за ліками, посвідчення віддав на вимогу поліцейського, видали тимчасове посвідчення, щось підписав в протоколі не читаючі.
На підтвердження своєї невинуватості, за клопотанням ОСОБА_1 допитано свідка ОСОБА_5 , який показав, що на прохання ОСОБА_6 , через те що останній вживав алкогольні напої, він був за кермом та вони їхали за ліками. Їх зупинили на блокпосту в машині був запах алкоголю, тому їх попросили стати на узбіччя. Довго чекали поліцію, через що той поїхав на попутці додому, а ОСОБА_1 залишився. 
Так аналізуючи покази вказаних свідків слідує, що твердження ОСОБА_1 що з водієм ОСОБА_5 вони вийшли з машини, спростовується показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які стверджували, що бачили тільки одного ОСОБА_1 , який саме і керував автомобілем, інших осіб в машині не було.
Ні при зупинці, ні в протоколі, ні в процесі його складання ОСОБА_1 не вказував, що за кермом була інша особа. На прохання працівників поліції передав своє посвідчення водія, отримав тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом та підтвердив цю обставину своїм підписом в протоколі без будь-яких зауважень. Крім цього, як показав свідок ОСОБА_2 , він чув, шо ОСОБА_1 «просився у поліцейських, пояснюючи, що їхав за ліками», таким чином ОСОБА_1 підтвердив, що керував автомобілем саме він і не вказував поліцейським на наявність іншого водія.
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтвердив свідок ОСОБА_4 , крім того, таке вбачається з об`єктивних обставин, оскільки ОСОБА_1 не заперечував, що він вживав алкоголь. 
За вказаних обставин, районний суд  оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності ,  дійшов  обґрунтованого висновку про  винуватість    ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке полягає в порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що ґрунтується на вимогах закону, відповідає обставинам справи та наявним доказам у справі.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції  безпідставно не врахував пояснення ОСОБА_1  та покази свідка ОСОБА_5 , які стверджували, що автомобілем керував саме  ОСОБА_5    а ОСОБА_1   перебував в автомобілі в якості пасажира,  а також того що ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, і він не відмовлявся цього робити, хоча і не заперечував, що перебував в стані алкогольного сп`яніння, так як був пасажиром, не заслуговують на увагу. Так, районний суд надаючи оцінку вказаним свідченням, правильно вказав, що вони спростовуються показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які були присутні на блокпосту та стверджували, що водієм зупиненого автомобіля був саме ОСОБА_1 інших осіб в авто не було, а також ОСОБА_4 підтвердив, що останній відмовився від проходження освідчення, оскільки не заперечував, що вживав алкоголь і не заперечував, що він не керував автомобілем. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що свідок  ОСОБА_2 не бачив хто саме був за кермом автомобіля і не міг цього бачити, оскільки була темна пора доби і він знаходився на відстані близько 50 метрів від автомобіля, не є спроможніми, так як є суб`єктивною думкою апелянта, оскільки свідок поміж іншим, чітко показав, що водій був один і схожий на ОСОБА_1 , який то відходив, то підходив до авто поліцейських де складався протокол.
Та обставина, що свідок ОСОБА_2 показав в судовому засіданні, що не чув коли ОСОБА_1 відмовлявся від проходження освідчення на стан сп`яніння та вказав, що письмові пояснення підписав, в тій редакції, що йому було запропоновано поліцейськими, на що вказується в апеляційній скарзі, не впливає на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, оскільки районний суд виходив з тих показів, які вказаний свідок надав в судовому засіданні та оцінював всі докази у справі в їх сукупності.
Також, апелянт вказує на не врахування судом показів свідка ОСОБА_4 , стосовно того, що під час складання протоколу він залишав місце вчинення адміністративного правопорушення і відлучався у власних справах та є зацікавленою особою, оскільки він несе службу до теперішнього часу разом з працівниками поліції в складі блокпосту. Вказані посилання також не спростовують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки вказаний свідок надав свідчення стосовно тих обставин, які йому відомі, а щодо зацікавленості, то суду він пояснив, що знає ОСОБА_7 , про те не перебуває в будь-яких стосунках з ним, а сам факт перебування на блок–посту не виключає можливість надання ним свідчень, на конкретні мотиви та підстави упередженості вказаної особи апелянт не зазначає. 
Щодо відсутності відеозапису в матеріалах справи, то районний суд правильно вказав, що відповідно до положень ст. 266 КУпАП, факт правопорушення підтверджено показами свідків. Зміст листа Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про те, що відеозапис не зберігся, не має вирішального правового значення.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведені в даній постанові докази та висновки районного суду, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції.
Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.
Адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним, як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху. 
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. А отже відсутні підстави для закриття провадження у справі, як на тому вказано в апеляційній скарзі.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним судом під час перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, які би вплинули на правильність висновків суду, які відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Сторчака Павла Олександровича – залишити без задоволення.
Постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського 
апеляційного суду          Т.З.Бондаренко