Ухвала
 
17 жовтня 2022 року
м. Київ
 
справа № 635/8494/20
провадження № 61-9972ск22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про визнання недійсним акта експертизи лічильника газу та рішення комісії, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати недійсним акт № 543 експертизи лічильника газу від 08 жовтня 2020 року Комісії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» (далі - АТ «Харківгаз») спільно з Державним підприємством «Укрметртестстандарт»; визнати недійсним рішення Комісії з розгляду актів про порушення Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз», оформлене протоколом від 09 грудня 2020 року № 3529, про задоволення акта про порушення від 06 липня 2020 року № 000597, донарахування об`ємів необлікованого природного газу за період з 06 січня 2020 року по 06 липня 2020 року вартістю 34 570,65 грн та компенсацію за рахунок споживача витрат в розмірі 3 577,99 грн, пов`язаних з проведенням експертизи ЗВТ і встановлення нового ЗВТ; визнати протиправними дії АТ «Харківгаз» щодо складання акта-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості від 09 грудня 2020 року на підставі акта про порушення від 06 липня 2020 року № 000597 до споживача ОСОБА_1 ; зобов`язати АТ «Харківгаз» не здійснювати відключення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , від мережі газопостачання у разі несплати донарахувань об`ємів необлікованого природного газу та вартості послуг, визначених рішенням Комісії з розгляду актів про порушення Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз», оформленим протоколом від 09 грудня 2020 року № 3529; зобов`язати АТ «Харківгаз» провести перерахунок обсягу споживання природного газу споживачем ОСОБА_1 за об`єктом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , за період до 06 липня 2020 року, згідно з показниками лічильника газу - 72 213,1 куб. м; зобов`язати АТ «Харківгаз» не здійснювати відключення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від мережі газопостачання у разі несплати заборгованості за період до 06 липня 2020 року до проведення перерахунку обсягу спожитого природного газу за фактичними показниками лічильника газу.
 
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року (повний текст якої складено 12 вересня 2022 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року - без змін.
 
04 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказала, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 31 липня 2019 року у справі № 904/4030/18, від 05 листопада 2019 року у справі № 922/137/19, від 28 грудня 2019 року у справі № 911/721/19, від 12 березня 2020 року у справі № 920/1217/16, від 26 червня 2020 року у справі № 911/720/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 922/4351/19, від 03 листопада 2020 року у справі № 908/554/19, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 646/6354/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Крім цього, ОСОБА_1 зазначила, що суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Разом з тим формальне посилання заявника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та без наведення переконливих аргументів на підтвердження цих обставин не може бути підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Враховуючи призначення Верховного Суду, який є судом права, та з огляду на зміст пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України метою відкриття касаційного провадження на підставі наведеної процесуальної норми є формування судової практики щодо застосування норм права, а не надання оцінки правильності застосування норм права у спірних правовідносинах.
 
Враховуючи зазначене, касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. ОСОБА_1 як споживач послуги з постачання природнього газу звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги в цій справі на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.
 
Згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області та визначено її Полтавському районному суду Полтавської області.
 
ОСОБА_1 заявила клопотання про зупинення дії рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року.
 
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Клопотання про зупинення дії судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для такого зупинення, підтверджені певними доказами. Вирішуючи питання про зупинення дії судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
 
Судові рішення про відмову в задоволенні позову не тягнуть за собою виникнення, зміну чи припинення правовідносин, які існували між сторонами на час пред`явлення позову. При цьому метою вирішення питання про зупинення дії судового рішення є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з дією судового рішення. Оскільки зупинення дії оскаржуваних судових рішень про відмову в задоволенні позову не матиме жодних правових наслідків для заявника, то в задоволенні її клопотання необхідно відмовити.
 
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року.
 
Витребувати з Полтавського районного суду Полтавської області цивільну справу № 635/8494/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про визнання недійсним акта експертизи лічильника газу та рішення комісії, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
 
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 17 листопада 2022 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко