ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року  
м. Черкаси   

справа № 705/3317/22 провадження № 22-ц/821/1510/22 категорія 301030000 		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач:  Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про повернення державного акту на землю.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

29 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про повернення державного акту на землю.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач в державному акті на землю серії ЯД № 971959 від 22 квітня 2008 року виявив недоліки, які обмежували його використання за призначенням і тому з виконавцем був укладений договір від 08 квітня 2009 року для його переоформлення.
Договір укладений шляхом обміну, а не складанням одного листа. 
Договір містить спеціальну умову безоплатно зберігати оригінал і забезпечувати його недоторканість до завершення робіт в архіві управління, що ним перевірялося. Строк зберігання не встановлений і визначається моментом пред`явлення вимоги про повернення.
Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області станом на 29 серпня 2022 року договір не виконало, але і не відмовилось від нього, так як при відмові зобов`язано відшкодувати збитки, завдані йому у зв`язку із розірванням договору. Така негативна реалізація договору перешкоджає його господарській діяльності і дає позивачу право звернутися до суду за захистом своїх інтересів, що випливають з договору шляхом дострокового повернення оригіналу.
В позовній заяві ОСОБА_1 просив зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області припинити зберігання і негайно повернути йому оригінал державного акту серії ЯД № 971959 від 22 квітня 2008 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, що зазначені ним у позовній заяві. У зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в свої позовній заяві, а тому суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 оскаржив вказане рішення суду в апеляційному порядку. Просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня 2022 року і ухвалити нове рішення про залишення позову без розгляду.
Судовий збір стягнути з відповідача за невиконання процесуальних обов`язків.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд під час розгляду справи неповно з`ясував обставини справи і за відсутності доказів позивача і відповідача, на підставі декларативного підходу і тільки процедурного розгляду справи відмовив у задоволенні вимог, а не залишив позовну заяву без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду 

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтовані і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.
Вказано, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою технічною документацією.
Оскільки позивач відмовляється розробляти технічну документацію, тому йому неможливо видати новий Державний акт.
Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області вважає, що ніяких прав позивача своїми діями не порушили, а доводи позовної заяви є безпідставними та не доведеними будь-якими доказами у справі, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Звертаючись до суду з позовом, позивач просив зобов`язати відповідача припинити зберігання і негайно повернути оригінал державного акта на землю серія ЯД № 971959.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції встановив, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 971959 ОСОБА_1 на підставі рішення Уманської міської ради № 12-58/4 від 28 лютого 2006 року та № 2-10-27/5 від 26 грудня 2007 року належить земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,0342 га.
Відповідно до листа за підписом начальника управління Держкомзему у місті Умані Черкаської області від 08 квітня 2009 року за № 363/4-1 ОСОБА_1 необхідно було повернути в управління Держкомзему у місті Умані Черкаської області оригінал Державного акту серії ЯД № 971959, зареєстрованого в книзі реєстрації актів від 22 квітня 2008 року.
08 квітня 2009 року ОСОБА_1 відповідно до вимоги направив оригінал Державного акта на право власності на земельну ділянку для переоформлення і зберігання до нової реєстрації. 
Відповідно до листа міськрайонного управління Держкомзему у м. Умань та Уманському районі Черкаської області від 04 листопада 2009 року вбачається, що на підставі рішення сесії Уманської міської ради від 28 лютого 2006 року за № 12-58/4 та враховуючи зміни рішення сесії Уманської міської ради від 26 грудня 2007 року за № 2.10-27/5 ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 342 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, в т.ч. спільне користування площею 93 кв.м. 
Також, рішенням сесії Уманської міської ради від 26 листопада 2008 року за № 3.18-37/5 ОСОБА_1 передано в спільну часткову власність земельну ділянку по 1/6 частині з ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 132 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку знаходиться в стадії розробки. 
Оскільки змінилися розміри земельної ділянки, тому сторонам необхідно розробити нову технічну документацію на них. Оскільки, ОСОБА_1 відмовляється розробляти таку документацію, тому не можливо видати новий Державний акт.
Щодо доводів про безпідставність утримування відповідачем у себе попереднього Державного акту, який був зданий позивачем 08 квітня 2009 року Державного акту на землю та зобов`язання його повернути, колегія суддів зазначає наступне.
Державний акт на право приватної власності на землю – це єдиний документ, виданий уповноваженим державним органом, що підтверджує право власності громадянина чи юридичної особи на земельну ділянку.
Згідно з Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 325 від 22 червня 2009 року (яка була чинною на момент вилучення Державного акта) бланки державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування земельною ділянкою є бланками документів суворого обліку.
Відповідно до пункту 4.6. Інструкції при видачі нового державного акту, попередній державний акт повертається до відповідного територіального органу Держкомзему.
Пунктом 4.18 Інструкції визначено, що у випадку припинення права власності (права користування) земельною ділянкою, добровільної заміни державного акта або поділу чи об`єднання земельної ділянки землевласник (землекористувач) повертає свій примірник Державного акта до територіального органу Держкомзему, де зберігається інший примірник Державного акта, після чого на них робляться відмітки «скасовано». Такі акти залишаються на зберіганні у архіві територіального органу Держкомзему. 
Крім того, з 01 січня 2013 року набули чинності ЗУ «Про Державний земельний кадастр», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанова КМУ № 1051 від 17 жовтня 2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», відповідно до яких існує інший визначений порядок оформлення права власності, користування, оренди на землю. 
Тому, в даному випадку дії відповідача по утримуванню на зберіганні в себе Державного акта серія ЯД № 971959 є правомірними та відповідають встановленим вимогам Інструкції про заповнення бланків державних актів, що затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 325 від 22 червня 2009 року. Доводи позивача про незаконність дій Головного управління Держгеокадастру є безпідставними, не грунтуються на нормах чинного законодавства та не підтверджені жодними доказами у справі. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.
За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем.
Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень статей 76-83 ЦПК України зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.
Щодо доводів апеляційної скарги про залишення позовної заяви без розгляду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як роз`яснено у п. 16 Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главою І «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України.
Диспозитивність права сторін у справі на стадії апеляційного розгляду визначено ст. 373 ЦПК України, згідно з якою в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони – укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Інших підстав на цій стадії чинним законодавством не передбачено. 
За таких обставин, позовну заяву на стадії апеляційного розгляду справи можна було залишити без розгляду лише за заявою позивача у разі встановлення апеляційним судом передбачених законом підстав для скасування судового рішення. Оскільки підстав для скасування судового рішення встановлено не було, тому вимога апеляційної скарги про залишення позовної заяви без розгляду не може бути задоволена.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.  

Повний текст постанови складено 16 листопада 2022 року.

Головуючий                                                В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                О.В. Карпенко

                                                        Л.І. Василенко