КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Апеляційне провадження                                             
№ 22-ц/824/257/2022                                      
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
  
27 вересня 2022року                                                                      місто Київ
                                                                                                 справа № 370/896/21
                              
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                  за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Тандира О.В., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
 
                                             В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2021 року позивачі звернулися до Макарівського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просили стягнути з останнього на їх користь по:
44485 грн. на відшкодування матеріальних збитків;
600000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В мотивування вимог посилалися на те, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 20.30 год. у с. Ситняки Макарівського району Київської області на ділянці автодороги по вул. Миру, поблизу будинку №167 відповідач, керуючи автомобілем «ВАЗ-2106», д.н.з. НОМЕР_1  здійснив наїзд на пішохода  ОСОБА_5 , який від отриманих множинних пошкоджень помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. Після здійснення наїзду на пішохода  ОСОБА_1 з місця пригоди зник і не намагався надавати допомогу пішоходу.
Вказували, що за даним фактом дорожньо-транспортної пригоди 05 грудня 2018 року було відкрито кримінальне провадження №120188110000000718 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та постановою слідчого від 22травня 2020 року вказане кримінальне провадження було закрито за відсутністю у діях  ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. 
Зазначали, що у вказаній постанові зазначено, що причиною ДТП є власне необережні дії загиблого пішохода  ОСОБА_5 , який допустив порушення п.п.4.1, 4.4, 4.7, 4.14 ПДР України, що унеможливлює притягнення            ОСОБА_1  до кримінальної відповідальності, у зв`язку із відсутністю в його діях порушень Правил дорожнього руху, які б перебували у причинному зв`язку із настанням суспільно небезпечних наслідків - смерті  ОСОБА_5 .
Позивачі вважають, що у даному випадку закриття кримінального провадження не звільняє водія ОСОБА_1 від цивільної відповідальності та обов`язку відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, яку він заподіяв у результаті протиправного використання автомобіля, оскільки останній, не маючи відповідного посвідчення водія і не маючи взагалі права керування транспортним засобом керував ним. 
Посилалися на те, що відповідач на момент здійснення наїзду на пішохода керував автомобілем із технічно несправною гальмівною системою та з метою уникнення відповідальності та нівелювання слідів пригоди, не зупинився і зник з місця ДТП, достовірно знаючи, що скоїв наїзд на людину. 
Позивачі вказували, що в результаті неправомірних дій відповідача їм завдано значні матеріальні збитки, які полягають у вимушених витратах на придбання необхідних речей та продуктів харчування, пов`язаних із похованням сина та поминальним обідом, а саме: транспортні послуги на суму 2500 грн., поминальні обіди на суму 16985 грн., встановлення пам`ятника на суму 22500 грн., що загалом становить 44485 грн.
Зазначали, що крім матеріальних збитків в результаті дій відповідача їм завдано моральної шкоди, яка полягає у втратах немайнового характеру, що сталися внаслідок загибелі та втрати єдиного сина, внаслідок чого вони пережили стрес та душевні страждання внаслідок смерті сина, порушився сон, погіршився стан здоров`я, виникла невпевненість у майбутньому.
Вказували, що кількісний еквівалент завданої моральної шкоди позивачі оцінюють в 100 мінімальних заробітних плат, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні на момент винесення судового рішення, тобто 100 х 6000 гривень., які підлягають стягненню на підставі ст.ст.23, 1166-1168 ЦК України.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 44485 грн. матеріальної шкоди та по 100000 грн. на кожного моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 2620,90 грн. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що позивачами не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог та не доведено наявності обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності відповідача.
Вказував, що відсутність вини ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлено постановою про закриття кримінального провадження №120188110000000718 від 05 грудня 2018 року виключає його відповідальність за заподіяння шкоди.
Зазначав, що рішення суду першої інстанції не містить обгрунтувань стягнення майнової шкоди на користь позивачів з відповідача за відсутності вини останнього.
Посилався на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, відповідач який керував автомобілем «ВАЗ-2106», д.н.з. НОМЕР_1  мав поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ5950982, який був чинний, однак позовна заява не містить даних про звернення позивачів до страхової компанії відповідача по відшкодуванню заподіяної шкоди.
Вказував, що сторона відповідача ставить під сумнів витрати позивачів у сумі 44485 грн. на придбання необхідних речей та продуктів харчування, пов`язаних із похованням.
Вважає, що оскільки органом досудового розслідування встановлено, щодорожньо-транспортна пригода сталася з вини саме пішохода - ОСОБА_5 через нехтування останнім правилами безпеки руху позовні вимоги щодо стягнення майнової шкоди задоволенню не підлягають.
Зазначав, що розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції у сумі 100000 грн. на кожного позивача є надмірно завищеною, оскільки в повній мірі не відповідає обставинам справи, рішення суду не містить обгрунтування такого розміру моральної шкоди.
Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.
Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 26 вересня 2022року.
Відповідач та його представник у судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав
В судовому засіданні апеляційного суду позивачі заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з  наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 20.30 год. на проїжджій частині вулиці Леніна (Миру) поблизу будинку №167 в с.Ситняки Макарівського району Київської області водій автомобіля «ВАЗ-2106», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який знаходився в напів горизонтальному положенні на проїжджій частині. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження №120188110000000718 від 05 грудня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
З показів свідка ОСОБА_1 , допитаного в межах кримінального провадження встановлено, що посвідчення водія останнійне отримував.
Як вбачається з висновку інженерно-технічної експертизи за експертною спеціалізацією «дослідження технічного стану транспортного засобу» №12-1/707 від 24 квітня 2019 року, система робочого гальма автомобіля «ВАЗ 2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент огляду знаходиться в технічно-несправному стані, через замащення робочих поверхонь фрикційних накладок гальмівних колодок та гальмівного барабану гальмівного механізму лівого заднього колеса, а також відсутність частини гальмівного трубопроводу правого заднього колеса та блокування каналу гальмівного трійника в місці з'єднання з гальмівним трубопроводом заднього правого колеса. Дані несправності виникли до ДТП, та у водія була можливість їх виявити, як перед виїздом, так під час руху, при застосуванні гальмування. Експлуатація автомобіля з вказаними несправностями знижує ефективність дії гальм та призводить до збільшення гальмівного шляху транспортного засобу.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №38/К від 16 березня 2020 року, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_5 , виявлено наступні тілесні ушкодження: рани на межі тім`яної, скроневої і потиличної ділянок голови зліва і за лівим вухом, садна на лівій скроневій ділянці, на лобі зліва, за лівим вухом, на передній поверхні грудної клітки і живота, задньо-боковій поверхні шиї зліва, поперекової ділянки справа і на лівій сідниці, множинні синці сідниці і стегна справа по задній поверхні, на задній поверхні середньої третини лівого стегна і задньої поверхні середньої третини правої гомілки, множинні переломи ребер 2,3,4,5 по передньо-підпахвинній лінії справа, 6 ребра по середньо-ключичній лінії справа 2,3,4,5,6,7,8 ребер по середньо ключичній лінії зліва 1,2,3,4,5,6,7,8 ребер зліва по логіаточній лінії, вивих лівої ключиці, перелом грудини на рівні 2-3 ребра, перелом 4 грудного хребця з крововиливами під оболонки спинного мозку, забій легень, розриви серцевої сорочки і лівого шлуночка серця з наявністю 37000 мл., крові в грудній порожнині, закритий перелом лівої стегнової кістки, масивні крововиливи в м'які тканини голови, відкритті множинні багато уламкові переломи кісток склепіння і основи черепа, руйнування тканини головного мозку з крововиливами під оболонки і в шлуночки головного мозку. Такі з вищевказаних тілесних ушкоджень, як розрив лівого шлуночка серця, руйнування тканини головного мозку, є безумовно смертельними, тобто після їх отримання смерть настає практично миттєво, зберегти життя травмованого неможливо.
З висновку судово-медичної експертизи №2/95 від 20 лютого 2019 року вбачається, що при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа            ОСОБА_5 , виявлено 3,54 проміле етилового спирту, що за життя може відповідати тяжкому ступеню алкогольного сп'яніння.
Відповідно до виснвоку інженерно-технічної експертизи за експертною спеціалізацією «дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» №12-1/1292 від 13 травня 2020 року, за даних дорожніх обставин, водій автомобіля «ВАЗ 2106» повинен був діяти відповідно до вимог п.12.2, п.12.3 Правил дорожнього руху України. За даних дорожніх умов швидкість руху автомобіля «ВАЗ 2106» відповідала видимості елементів дороги в напрямку руху. В заданій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 2106» не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для його руху. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 2106» не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом виконання безпечного маневру об'їзду в момент виявлення перешкоди для його руху.
Постановою старшого слідчого розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Київській області Попадюка К.О. від 22 травня 2020 року закрито кримінальне провадження №120188110000000718 від 05 грудня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у зв`язку з відсутністю у діянні ОСОБА_1 складу вказаного кримінального правопорушення. 
У вказаній постанові слідчого зазначено, що  причиною дорожньо-транспортної пригоди є необережні дії пішохода  ОСОБА_5 , який допустив порушення вимог п.п.4.1; 4.4; 4.7; 4.14 а), б), в) правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року.
Позивачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками загиблого       ОСОБА_5 
ОСОБА_4 визнаний потерпілим у кримінальному провадженні №120188110000000718 від 05грудня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Звертаючи до суду з даним позовом, позивачі вказували на те, що їм внаслідок дій відповідача була спричинена матеріальна шкода в розмірі 44485 грн., яка складається з наступних витрат:
транспортні послуги на поховання сина - 2500 грн.;
поминальні обіди - 16985 грн.; 
встановлення пам`ятника - 22500 грн.
Стягуючи з ОСОБА_1 на користь позивачів 44485 грн. матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за завдану шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини.
Колегія суддівне погоджується зтаким висновкомсуду першої інстанції виходячи з наступного. 
Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, відповідач який керував автомобілем «ВАЗ-2106», д.н.з. НОМЕР_1  мав поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ5950982, який був чинний, однак позовна заява не містить даних про звернення позивачів до страхової компанії відповідача по відшкодуванню заподіяної шкоди.
На підтвердження своїх доводів стороною відповідача був наданий витяг з полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ5950982, з якого вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ-2106», д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне) (т.2 а.с.21).
Представник відповідача у суді апеляційної інстанції вказував на те, що представник позивачів звертався до АТ «СГ «ТАС» (приватне) з заявами про виплату страхового відшкодування та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 страховою було виплачено страхове відшкодування, на підтвердження чого надав наступні документи.
З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2020 року представник позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_6 звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) з заявами про виплату страхового відшкодування.
 АТ «СГ «ТАС» (приватне) 13 жовтня 2020 року було складено страховий акт №07820/07/720 про виплату страхового відшкодування на користь        ОСОБА_3 та страховий акт №07818/07/720 про виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 . 
Згідно вказаних страхових актів та розрахунків сум страхового відшкодування, страховою компанією АТ «СГ «ТАС» (приватне) прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та виплачено:
на користь ОСОБА_7 - моральну шкоду у розмірі 22338 грн. та відшкодування по втраті годувальника у розмірі 67014 грн.;
на користь ОСОБА_4 - витрати на поховання у розмірі 8414 грн., моральну шкоду у розмірі 22338 грн. та відшкодування по втраті годувальника у розмірі 67014 грн. (т.2 а.с.34-36, 52-53). 
При цьому, у страхових актах та розрахунках сум страхового відшкодування зазначено, що страхова сума за договором становить 200000 грн.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
За змістом п.22.1 ст.22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.
Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.
Згідно з п.72 постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року  у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Стаття 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника.
Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Пунктом 27.5 статті 27 вказаного Закону передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з матеріалів справи позивачами пред`явлено вимоги про відшкодування шкоди на транспортні послуги на поховання, поминальні обіди, встановлення пам`ятника до ОСОБА_1 . 
При цьому, позивачами не пред`являлися вимоги до АТ «СГ «ТАС» (приватне) про відшкодування майнової шкоди.
Доказів того, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) відмовило позивачам у виплаті витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника наданоне було.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ-2106», д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне), тому саме страхова компанія повинна відшкодовувати майнову шкоду, заявлену позивачами.
На день настання страхового випадку ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3723 грн., таким чином загальний розмір витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника для загиблого ОСОБА_5 не може перевищувати 44676 грн.(12*3723 грн.).
З матеріалів справи вбачається, що розмір матеріальної шкоди пов`язаної з похованням, в тому числі і на спорудження пам`ятника, яку просять стягнути з відповідача позивачі становить 44485 грн., що не перевищує ліміту відповідальності.
При цьому, як вбачається з страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування, АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_4 було сплачено 8414 грн. витрат на поховання.
А відтак, при стягненні з відповідача майнової шкоди, суд першої інстанції на вказані обставини не звернув уваги, не перевірив належним чином доводи відповідача і не дав належної правової оцінки наявним у справі доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди.
З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачів 44485 грн. матеріальної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.
Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди по 100000 грн. на кожного з позивачів, суд першої інстанції врахував відсутність вини відповідача, те, що загиблий знехтував правилами безпеки руху, перебував у нетверезому стані, виходив з принципу розумності і справедливості, та того, що відповідач не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з наступних підстав.
Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є поставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Колегія суддів вважає, що розмір коштів на відшкодування моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача на користь позивачів суд визначив правильно, виходячи з обставин її заподіяння, того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом не маючи водійських прав, останній покинув місце ДТП, враховуючи глибину душевних страждань позивачів, завданих загибеллю їх сина, обставин, що відповідач не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода та виходячи із засад розумності, виваженості, співмірності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам заподіяння позивачам моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за завдану шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. Відсутність у водія            ОСОБА_1 технічної можливості уникнути ДТП не є підставою для звільнення останнього від обов`язку відшкодування моральної шкоди.
До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові №352/342/17 від 18 жовтня 2019 року.
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції  в частині вирішення питання судових витрат, зменшивши суму стягнутого з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору з 2620,90 грн. до 1712,90 грн.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
 
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 44485 грн. матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.
 
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року щодо вирішення питання судових витрат змінити. 
Зменшити суму стягнутого з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору з 2620 грн. 90 коп. до 1712 грн. 90 коп.
 
В іншій частині рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 30 вересня 2022 року.
 
Головуючий:
 
Судді: