ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року	Львів	Справа № 260/3488/22 пров. № А/857/14121/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Кузьмича С.М., Улицького В.З.,
при секретарі судового засідання:                     Юник А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року про закриття провадження у справі №260/3488/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання дій слідчого протиправними (головуючий суддя першої інстанції – Плеханова З.Б., час ухвалення – у письмовому провадженні, місце ухвалення – м. Ужгород, дата складання повного тексту-30.09.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання дій протиправними дій слідчого.
Предметом даного позову є дії слідчого СВ Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області Бігар І.І. при проведенні обшуку, вчинені 20 травня 2022 року в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 в межах кримінального провадження.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання дій протиправними - закрито. Повернуто ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. згідно квитанції №4576-0934-2538-0860 від 19.09.2022 р.
Не погоджуючись  із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала суду не витримує вимог з верховенства права, законності та обґрунтованості в силу наступного.
Апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що обшук було здійснено в межах норм став передчасним, адже зміст протоколу про обшук, як належний документ, який би достовірно підтвердив або спростував правомірність дій слідчого (предмету спору) суд навіть не досліджував. Те, що суд прийняв процесуальне рішення про необхідність витребування для дослідження протоколу обшуку свідчить про те, що суд обставини порядку та умов проведення обшуку визначив істотними, тобто такими, що напряму можуть вплинути на зміст рішення прийнятого судом. Після отримання письмово відмови відповідача від виконання ухвали суду від 22.09.2022 року про надання документів суд неправомірно відмовився від вжиття заходів забезпечення виконання свого ж судового рішення.
Також вказує, що суд першої інстанції робить висновок про відсутність необхідності витребування затребуваних раніше матеріалів кримінального провадження з огляду на вже вирішення такого ж питання Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у цивільній справі №308/10491/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди. Однак, даний висновок суду першої інстанції не може вважатись обґрунтованим, адже ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2022 року у вказаній цивільній справі не вирішувала процесуальні питання розгляду цієї адміністративної справи, а вирішила процесуальні питання у іншій справі, що розглядається у порядку цивільної юрисдикції з іншим відмінним предметом спору.
Відмова суду загальної юрисдикції у витребуванні матеріалів була обумовлена відсутністю у суду необхідності дослідження обставини законності дій слідчого при вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди (предмет спору у цивільній справі). Предмет спору у даній адміністративній справі (визнання дій слідчого під час  проведення обшуку протиправними) є відмінним і з`ясування обставин дій слідчого на предмет дотримання ним закону є обов`язковим та може бути з`ясованим виключно через дослідження наявних задокументованих відомостей про проведення слідчим такого обшуку. Так само, ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2022 року у цивільній справі про відмову у витребуванні матеріалів кримінального провадження не вважається судовим рішенням, що вирішив цивільний спір по суті і не містить відомостей про обставин справи, що входять до предмету доказування у даній адміністративній справі, а тому не може мати преюдиційного значення згідно вимог ст. 78 КАС України. Дані висновку суду з точки зору процесуального закону не можуть вважатись виправданням відмови адміністративного суду від дослідження істотних обставин у справі.
Також, встановивши кримінально-процесуальну правову природу правовідносин між учасниками спору суд першої інстанції не спростував доводи позивача про те, що вона не є учасником кримінального провадження в рамках якого проводився обшук, а тому позбавлена права використовувати кримінально-процесуальні механізми з захисту своїх прав та інтересів у порядку КПК.
Суд першої інстанції не навів жодних кримінально-процесуальних норм та фактичних обставин, які б вказували на те, то позивач є учасником кримінального провадження, тобто має процесуальний статус, який  дозволяє їй скористатись механізмами з захисту порушеного права в межах кримінального провадження чи кримінальної справи згідно КПК України.
Нічим необґрунтовані висновки суду першої інстанції з цього приводу фактично позбавляють позивачку права на ефективний засіб правого захисту охоронюваний статтею 13 Конвенції про захист прав людини  і основоположних свобод та права на справедливий суд охоронюваний статтею 6 цієї ж Конвенції, яка є частиною національного законодавства та норми якої превалюють над нечіткими та суперечливими нормами національного процесуального законодавства.
Висновки суду першої інстанції про те, що перевірка правомірності дій слідчого під час проведення обшуку може зашкодити реалізації завдань кримінального провадження №12021071050000149 від 22.05.2021 року є припущенням. Суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував як встановлення правомірності/протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства може вплинути на оцінку доказів у кримінальній справі за наслідками закінчення вказаного кримінального провадження з направленням обвинувального акту до суду, адже під час обшуку жодного предмету, речі чи документу вилучено не було, відтак не було, що визнавати речовим доказом взагалі.
Посилання суду першої інстанції на правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі №520/1820/19 лише підтверджують обґрунтованість доводів апеляційної скарги. У цій постанові Верховний Суд вказує, що справи за скаргами на дії слідчого в межах кримінального провадження не належатимуть до юрисдикції адміністративного  суду виключно у випадку коли:
-          судом дійсно встановлено процесуальну можливість розгляду скарги за правилами кримінального судочинства;
-          існує реальна можливість впливу оцінки адміністративним судом правомірності дій слідчого під час вчинення ним процесуальної дії на подальшу оцінку доказів кримінальним судом під час розгляду кримінальної справи по суті.
Жодної з цих двох умов суд першої інстанції не встановив, а тому оскаржувана ухвала не може вважатись обґрунтованою.
Оскаржувана ухвала суду перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому позивач просить скасувати її та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Учасник справи в судове засідання  не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання.
Повістка – повідомлення доставлені в електронний кабінет представника позивача адвоката Буришина В.В. та Головного управління Національної поліції у Закарпатській області.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 29 вересня 2022 року на адресу суду від Головного управління Національної поліції у Закарпатській області надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що у межах спірних правовідносин позивачка і відповідач діють як учасники, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, адже позивачка вважає, дії відповідача з проведення обшуку в своєму помешканні призвели до порушення її прав та інтересів. Отже, правовідносини, що мають місце під час проведення обшуку, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Відтак вважають, що правомірність обшуку та інших процесуальних дій, проведених у межах кримінального провадження, яке не припинене, підлягає перевірці судом у порядку кримінального судочинства. Повідомлено суд, що в ГУНП в Закарпатській області відсутні підстави надати матеріали кримінального провадження №12021071050000149 від 22.05.2021, оскільки досудове розслідування триває та це може призвести до розголошення даних досудового слідства, що є кримінально-караним діянням.
Суд першої інстанції закрив провадження у справі з тих підстав, що даний спір підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та їх вірними з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою судді Хустського районного суду від 11.05.2022 року надано дозвіл на  проведення обшуку в приміщенні будинку за адресою : АДРЕСА_1 по місцю проживання позивача, ОСОБА_1 з метою відшукання та вилучення речових доказів по кримінальному провадженню було здійснено в межах норм КПК України.
Також, в Ужгородському міськрайонному суду розглядається справа №308/10491/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди. 
Також вирішувалось питання про витребування з ГУНП в Закарпатській області матеріалів кримінального провадження № 12021071050000149 від 22.05.2021 року для дослідження судом на предмет законності дій відповідача з проведення обшуку в помешканні ОСОБА_1 .
Відповідно до хвали Ужгородського міськрайонного суду від 22.09.2022 №308/10491/22 відмовлено у задоволенні клопотання.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною другою статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав кваліфікувати спір як публічно-правовий і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Предметом даного позову є дії слідчого СВ Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області Бігар І.І. при проведенні обшуку вчинені 20 травня 2022 року в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 по місцю проживання позивача, ОСОБА_1 в межах кримінального провадження.
Статтею 234 КПК визначено порядок проведення обшуку. Обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду. У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням.
Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що у межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, адже позивачка вважає, дії відповідача з проведення обшуку в своєму помешканні призвели до порушення її прав та інтересів.
Тобто правовідносини, що мають місце під час проведення обшуку, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.
Відтак правомірність обшуку та інших процесуальних дій, проведених у межах кримінального провадження, яке не припинене, підлягає перевірці судом у порядку кримінального судочинства.
У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.
З`ясування судом адміністративної юрисдикції законності проведення слідчих дій у кримінальному провадженні може призвести до передчасного вирішення питань, які підлягають розв`язанню судом під час розгляду кримінальної справи по суті. Така ситуація може негативно позначитись на перебігу і результатах кримінального провадження з точки зору виконання його основних завдань. Установлення правомірності/протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства означатиме констатацію юридичного факту, який безпосередньо впливає на оцінку доказів, за межами встановленої кримінальним процесуальним законом процедури з порушенням закріпленої у статті 22 КПК України засади змагальності. Адже наведена засада вимагає надання іншим учасникам процесу можливості під час судового розгляду кримінального провадження взяти участь у дослідженні доказів, висловити свої позиції й аргументи щодо їх оцінки, які були б сприйняті судом і одержали відповідь при прийнятті рішення із цих питань (подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 520/1820/19).
В даному рішенні ВП ВС зроблено наступні висновки:
50. Лише у випадках, коли на момент звернення особи зі скаргою на проведені у кримінальному провадженні процесуальні дії, які за правилами КПК України не підлягають окремому оскарженню і можуть перевірятися при розгляді судом кримінальної справи по суті, кримінальне провадження припинено на підставі визначеного законом процесуального рішення, розгляд таких скарг за правилами кримінального судочинства стає неможливим. Виключно в цьому разі у зв`язку з відсутністю в особи альтернативного способу юридичного захисту, з метою реалізації її права за статтею 13 Конвенції, а також з урахуванням того, що в такій ситуації перевірка правомірності слідчих дій за іншою процедурою не може зашкодити реалізації завдань кримінального провадження, позов має розглядатися судом адміністративної юрисдикції.
51. Натомість правомірність обшуку й інших процесуальних дій, проведених у межах кримінального провадження, яке не припинено, підлягає перевірці судом у порядку кримінального судочинства. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 КАС України на справи за скаргами на такі процесуальні дії юрисдикція адміністративних судів не поширюється.
Отже, з врахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду та наявності кримінального провадження яке ще триває, вирішення питань щодо визначення належного порядку оскарження дій та бездіяльності, що стали предметом розгляду у справі цій справі, знаходиться поза межами повноважень адміністративного суду.
Аналогічного висновку дійшла також і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2022 у справі № 826/15154/17.
З урахуванням наведених вище обставин, норм чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що даний спір не підвідомчий адміністративному суду та підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також ураховуючи наведені висновки суду, безпідставними є викладені в апеляційні скарзі доводи апелянта про те, що її  фактично позбавляють права на ефективний засіб правого захисту охоронюваний статтею 13 Конвенції про захист прав людини  і основоположних свобод та права на справедливий суд охоронюваний статтею 6 цієї ж Конвенції.
Що стосується інших доводів апелянта про те, що ухвала суду першої інстанції будується на припущеннях, оскільки судом першої інстанції не встановлено чи дійсно існує процесуальна можливість розгляду скарги за правилами кримінального судочинства та чи існує реальна можливість впливу оцінки адміністративним судом правомірності дій слідчого під час вчинення ним процесуальної дії на подальшу оцінку доказів кримінальним судом під час розгляду кримінальної справи по суті, то  апеляційний суд зазначає наступне.
Як уже зазначалось вище, дозвіл на проведення обшуку надано ухвалою слідчого судді Хустського районного суду  Закарпатської області, за результатами розгляду клопотання слідчого за погодженням прокурора.
Вказані дії проведені у межах кримінального провадження, яке не припинено, що відповідно унеможливлює установлення правомірності/протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року про закриття провадження у справі №260/3488/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	В. З. Улицький 	
У зв`язку із перебуванням судді Кузьмича С.М. в період з 15.12.2022 по 16.12.2022 включно у щорічній відпустці, повний текст постанови складено 19.12.2022.