ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/577/22 Справа № 2-6433/11  Категорія 27 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов  І. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Гаржі О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2021 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, –

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернулась з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у період з 12 квітня 2007 року по 14 вересня 2008 року ОСОБА_2 позичила у неї грошові кошти на загальну суму 33 000 доларів США, а саме: 24 квітня 2007 року - 2 000 доларів США під 3% в місяць, 30 квітня 2007 року - 10 000 доларів США під 2.5% в місяць, і 14 вересня 2008 року – 21 000 доларів США під 3% в місяць, на підтвердження чого була складена розписка, в якій останньою зроблено запис про отримання позики 14 вересня 2008 року, тим самим вчинила дії, що свідчать про визнання нею боргу. 
За усною домовленістю сторін позику та проценти ОСОБА_2 повинна була повернути до 14 вересня 2009 року, однак в порушення вимог ст.ст. 526, 1049 ЦК України основну суму боргу та проценти від суми позики не повернула. 
Зазначає, що 18 квітня 2011 року вона направила ОСОБА_2 претензію про негайне повернення суми позики, але вона була залишена без відповіді. 
Вважає, що внаслідок неповернення позики та процентів суттєво порушуються її права та законні інтереси, у зв`язку з чим звернулася до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь основну заборгованість у розмірі 33 000 доларів США, 00 центів, проценти за користування коштами 33 790 доларів США, 00 центів, 3% річних у розмірі 1 942 доларів США, 03 центів.
У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом, посилаючись на те, що на її думку, в договорі позики відсутні істотні умови, які є необхідними для дійсності договору, а саме: не вказано «по-батькові» позичальника, відсутній підпис позикодавця як сторони договору, немає чіткої дати укладання договору, відсутня дата повернення коштів. Також розписка не містить обов`язку повернути позику, тому цей документ не можна вважати договором позики згідно чинного законодавства. Зазначає, що повністю сплатила заборгованість за розпискою. Враховуючи зазначене, просить суд визнати договір позики, укладений 30 квітня 2007 року, недійсним.
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову ОСОБА_1 через недоведеність обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог, та відсутністю належних та допустимих доказів суми коштів, яку позичила ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_1 не пояснила відсутність оригіналу розписки та факту її не подання до суду. Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову мотивовано необґрунтованістю позовних вимог, оскільки сплата  ОСОБА_2 боргу, відсутність у розписці строку виконання та обов`язку позичальника повернути позику, як і «по-батькові» позикодавця та відсутність її підпису, як сторони договору, не є тими обставинами, із якими закон пов`язує визнання правочину недійсним. 
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , остання подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оригінал боргової розписки було надано суду для огляду ще у 2011-2012 роках під час ухвалення заочного рішення. Зазначає, що не згодна з ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року, якою скасовано заочне рішення через 6 років, хоча ОСОБА_2 знала про наявність виконавчого провадження, однак в розумні строки заочне рішення не оскаржила. Відповідачем не надано доказів повернення коштів, а тому позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
ОСОБА_2 подала відзив, у якому просила залишити апеляційну скаргу  ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що зі змісту копії розписки видно, що « ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 ), виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, взяла в борг у ОСОБА_3 12.04.07 - 2 000 доларів США, під 3% в місяць (перекреслено), 24.04.07 – 2000 доларів США під 3 % в місяць, 30.04.07 – 10 000 доларів США, під 2.5 % в місяць (перекреслено та зазначено 50 тисяч гривень), 05.07 – 3000 доларів США під….. (проценти не вказані, перекреслено), 14.09.08 – 20 000 доларів США – 3% в місяць. Із щомісячною виплатою процентів, або в кінці строку, повернення всієї суми разом з процентами. Дати 30.04.07, 14.09.08».
У розписці, яка була складена ОСОБА_2 та видана позикодавцю, чітко не вказана дата її складання, оскільки в розписці міститься кілька дат. Також не вказано місце її складання. Водночас у розписці є закреслені слова, інші незастережені виправлення, зокрема, неодноразово закреслені суми позики та проценти. Також сума коштів у доларах перекреслена та вказана інша сума у гривнях. Відсутній деталізований обов`язок позичальника повернути суму позики та строки такого повернення, не вказано «по-батькові» позикодавця.
Судом встановлено, що за розпискою передавались кошти у позику, проте не можливо встановити суму отриманих та повернутих позичальником грошових коштів, інших доказів, окрім розписки, сторонами не надано.
У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі №707/2606/16-ц.
Встановивши відсутність боргової розписки у позивача, суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про відмову задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги про те, що оригінал боргової розписки було надано суду для огляду ще у 2011-2012 роках під час ухвалення заочного рішення, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, склад суду неодноразово змінювався та під час розгляду справи суддею Кондращовим І.А. оригінал боргової розписки не надавався, як і не наданий під час перегляду рішення суду в суді апеляційної інстанції. 
Аргументи про ненадання відповідачем доказів повернення коштів не можуть бути достатніми підставами для скасування рішення суду, оскільки позивач в свою чергу зобов`язаний довести належними та допустимими доказами наявність заборгованості та її дійсний розмір.
Інші доводи апеляційної скарги з приводу ухвалення рішення без з`ясування дійсних обставин справи, неналежним та неповним дослідженням доказів, не заслуговують на увагу, оскільки на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова