ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6324/22 Справа № 209/2426/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
                головуючого – судді Демченко Е.Л.
суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
                при секретарі — Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення  Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, треті особи - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради, Криничанська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту родинних стосунків, факту прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, факту прийняття спадщини особою, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

       У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Кам`янської міської ради, треті особи - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради, Криничанська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту родинних стосунків, факту прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном,факту прийняття спадщини особою, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що вона є донькою ОСОБА_2 та онукою ОСОБА_3 . Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві про смерть, яке було оформлено російською мовою, зазначено « ОСОБА_4 ». ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 » зробила заповіт, відповідно до якого «на випадок своєї смерті усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповідала дочці ОСОБА_2 ». Заповіт був посвідчений 14 травня 1987 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Іванко Т.С. В заповіті прізвище, ім`я та по-батькові заповідача зазначено « ОСОБА_4 », що не співпадає з даними, зазначеними в свідоцтві про народження ОСОБА_5 , де мати записана як « ОСОБА_3 ». ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті своєї матері ОСОБА_2 , вона фактично прийняла спадщину: житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 , який її мати прийняла у спадок після смерті своєї матері ОСОБА_3 . 
       Вказувала, що її матір ОСОБА_2 з 1986 року проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , і продовжила там проживати включно до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вказаному будинку весь час мешкала і вона. Під час постійного сумісного проживання з бабою ОСОБА_3 та після її смерті, нею та її матір`ю ОСОБА_2 проводилась сплата необхідних страхових платежів за житловий будинок. Після смерті ОСОБА_3 , її мати ОСОБА_2 та вона продовжили проживати в житловому будинку як єдиному постійному місці їх сумісного проживання. 
       Зазначала, що в 1989 році вони звели житлову прибудову, нежитлові прибудови, надвірні забудови зазначеного житлового будинку, продовжили його обслуговування та сплату спожитих ними комунальних послуг, при цьому укладаючи угоди з відповідними комунальними службами. Після смерті матері ОСОБА_2 , вона проживаючи в житловому будинку, розташованому у АДРЕСА_1 , продовжила обслуговувати його, підтримувати належний санітарно-гігієнічний та технічний його стан, укладати договори про надання комунальних послуг, сплачувати за спожиті комунальні послуги. Тобто, вона прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_2 , як спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
       Посилаючись на те, що вона звернулась до Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка фактично вступила у володіння та управління спадковим майном після смерті матері  ОСОБА_3 , але отримала постанову державного нотаріуса від 26 вересня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю документу, який посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок, розташований у  АДРЕСА_1 , а також відсутністю документів на підтвердження родинних стосунків між ОСОБА_2  та її матір`ю ОСОБА_3 , оскільки в свідоцтві про народження ОСОБА_6  в графі мати зазначена « ОСОБА_3 », а заповіт на користь  ОСОБА_2  посвідчений від імені « ОСОБА_4 », просила суд встановити факт родинних стосунків між нею та її бабою ОСОБА_3 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши її онукою; встановити факт прийняття спадщини  ОСОБА_2  після померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , шляхом її вступу в управління та володіння спадковим майном; встановити факт прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_2   ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини; визнати за нею права та обов`язки забудовника в порядку спадкування за законом після померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3  на забудову у вигляді житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих у  АДРЕСА_1 , житловий будинок (А1) – 40,7 кв.м, до складу якого входять житлова кімната А-1,6, пл. 15,2 кв.м, житлова кімната А-1,7, пл. 7,4 кв.м, житлова кімната А-1,8 пл. 6,9 кв.м, житлова кімната А-2, пл. 7,2 кв.м, коридор а3, пл. 5,3 кв.м, кухня а4-10, пл.6,2 кв.м, коридор а4-2, пл.4,9 кв.м, ванна кімната а4-3, пл.7,2 кв.м, вбиральня а4-4, пл. 1,0 кв.м, господарське приміщення а5-1, пл. 4,7 кв.м, житлові прибудови (А2) – 9,0 кв.м, нежитлова прибудова (а3) – 8,3 кв.м, нежитлова прибудова (а4) – 24,3 кв.м, нежитлова прибудова (а5) – 6,1 кв.м, навіс (а6) – 3,4 кв.м, сарай (В) – 20,4 кв.м, погріб (п/д) – 9,0 кв.м, цоколь (№1) – 23,0 кв.м, в т.ч. оглядова яма – 3,0 кв.м, на підставі договору від 25 березня 1960 року про надання ОСОБА_3  у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності відділом комунального господарства виконкому Дніпродзержинської міської ради земельної ділянки по  АДРЕСА_1  загальною площею 600 кв.м. 
       Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. 
       В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, безпідставно відмовив у задоволенні позову. Вказувала, що її вимоги є доведеними належними та допустимими доказами. Наголошувала на тому, що ОСОБА_3 є її бабою, її матір ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , а вона прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 . Вона не знала про те, що з заявою про прийняття спадщини звернувся інший спадкоємець ОСОБА_7 . 
       Учасники справи правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались. 
       Відповідно до положень статті 2 ЦПК України, одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, визначення якого наведено у частині першій статті 13 цього Кодексу, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Положення цього принципу мають вираження і у частині першій статті 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 12 січня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Криничанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с.19).
       Крім того, 02 лютого 2016 року до Криничанської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на всю спадщину за законом (а.с.139).
       Згідно копії спадкової справи №3/2016, відкритої після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведеної Криничанською державною нотаріальною конторою, свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не видавалося (а.с.130-149).
       Постановою державного нотаріуса Криничанської державної нотаріальної контори Овчаренко Л.Л. від 26 вересня 2018 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 документ, що посвідчує право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на ім`я спадкодавця до нотаріальної контори не наданий; з наданих ОСОБА_1 документів вбачається, що у вищевказаному свідоцтві про народження спадкодавиці „ ОСОБА_8 ” в графі мати вказана: „ ОСОБА_3 ”, а заповіт посвідчений від імені: „ ОСОБА_4 ”, тому неможливо встановити факт родинних стосунків ОСОБА_2 з „ ОСОБА_4 ”, та також ОСОБА_1 не надано до нотаріальної контори жодних документів, що підтверджують факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті „ ОСОБА_4 ”, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19).
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком записаний: ОСОБА_10 , матір`ю записана: ОСОБА_3 , що підтверджується посвідкою про народження (а.с.16).
       Згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_11 , 1937 року народження, та ОСОБА_9 , 1938 року нардження, одружились 06 червня 1959 року, запис №559, після реєстрації одруження присвоєно прізвище дружині: ОСОБА_12 (а.с.10).
       З акту від 06 липня 1959 року вбачається, що згідно рішення виконкому Дніпродзержинської міської Ради депутатів трудящих м.Дніпродзержинська від 21 липня 1959 року №625 ОСОБА_3 відведена ділянка під індивідуальне житлове будівництво загальною площею 600 кв.м, розташованого у АДРЕСА_1 (а.с.22).
       Судом встановлено, що 25 березня 1960 року ОСОБА_3 підписала із відділом комунального господарства виконкому Дніпродзержинської міськради депутатів трудящих договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, на земельній ділянці загальною площею 600 кв.м, розташованого у АДРЕСА_1 (а.с.23-24).
       З матеріалів справи вбачається, що згідно архівних даних відомості стосовно реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 , в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» відсутні, що підтверджується листом від 27 серпня 2018 року №2330 (а.с.21).
       Відповідно до даних Державного земельного кадастру інформація щодо земельної ділянки, яка розташована у АДРЕСА_1 у відділі м.Кам`янське міськрайонного управління у Петриківському районі та у м.Кам`янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відсутня. Кадастровий номер не визначався, державний акт не виготовлявся (а.с.36).
       З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до свідоцтва про народження, є донькою ОСОБА_11 та ОСОБА_2 (а.с.10).
       Крім того, у позивачки є рідний брат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до свідоцтва про народження є сином ОСОБА_11 та ОСОБА_2 (а.с.140).
       Судом встановлено, що 25 лютого 1978 року ОСОБА_13 уклала шлюб із ОСОБА_14 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_15 », а вже 09 лютого 1984 року шлюб було розірвано, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.11).
        ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.15).
       Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15 листопада 2017 року, 06 березня 1987 року ОСОБА_16 уклала шлюб з ОСОБА_17 , та після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_18 » (а.с.14).
       З копії заповіту від 14 травня 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Іванко Т.С., реєстр.№1688, вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповідала усе своє майно своїй дочці ОСОБА_2 (а.с.20).
       Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).
       З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.146).
       Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12).
       Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23 серпня 2018 року №53072999 підтверджується, що Криничанською державною нотаріальною конторою 12 січня 2016 року заведена спадкова справа №3/2016 (номер у спадковому реєстрі 58457200) щодо майна померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.148).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту родинних стосунків між позивачкою та її бабою        ОСОБА_3 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши її онукою, є недоцільним. Факт прийняття спадщини   ОСОБА_2  після смерті  ОСОБА_3  є недоведеним. Вимоги про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті матері у вигляді спірного будинку також є недоведеними, як і вимоги про визнання за нею прав забудовника в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 . Крім того, суд звертав увагу на те, що окрім неї спадкоємцем ОСОБА_2 є також і її рідний брат ОСОБА_19 , який не залучений до участі у справі. 
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. 
       Частина 3 ст.3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з ч.ч.1,2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України).
       Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України).
       Колегія суддів наголошує на тому, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. 
       Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
       Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
       З огляду на зазначені вище вимоги, в указаній справі, вимоги позивача в частині встановлення факту прийняття спадщини її матір`ю ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.
       Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі – ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
       Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
       Статтями 548,549 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
       Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
       Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.         Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
       Позивачкою не доведено та з матеріалів справи не вбачається, що матір позивачки як спадкоємець вступила у володіння та управління спадковим майном, тобто фактично прийняла спадщину, оскільки доказів того, що вона постійно проживала та була зареєстрована разом з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 немає. 
       З матеріалів справи вбачається, що позивачка      ОСОБА_1  з 14 вересня 2012 року зареєстрована та проживає за адресою:  АДРЕСА_2 , яка також зазначена ОСОБА_1  у поданій до Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області заяві від 12 січня 2016 року №7 про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак в доданому до позовної заяви  ОСОБА_1  акті від 28 грудня 2020 року про підтвердження факту проживання за адресою:  АДРЕСА_1  зазначено, що ОСОБА_1  постійно мешкає за даною адресою без реєстрації з 1987 року і на даний час (а.с.7,38,131). При цьому, згідно довідки виконкому Новоселівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року №47/02-07,  ОСОБА_2 , 1938 року народження, яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована та проживала на день смерті за адресою:  АДРЕСА_3 . Разом з померлою       ОСОБА_2  на день її смерті зареєстрованих та проживаючих не було, в тому числі малолітніх дітей (а.с.134). 
       Родинні відносини (споріднення) – кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин у випадку, якщо даний факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, зокрема право на спадщину.
       З врахуванням зазначеного, судом правомірно відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту родинних стосунків між позивачкою та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши її онукою. 
       Доводи приведені в апеляційній скарзі даних висновків не спростовують. 
       Посилання апеляційної скарги про те, що вона не знала того, що окрім неї спадкоємцем після смерті матері є її рідний брат ОСОБА_7 , є хибними, оскільки, звернувшись 12 січня 2016 року до Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини вона зазначала, що крім неї є інший спадкоємець - син померлої ОСОБА_7 (а.с.131). 
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарги підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.        
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
       п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

       Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2022 року залишити без змін. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О.