ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5380/22 Справа № 212/97/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2022  року, яка постановлена  суддею Колочко О.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 30 травня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

       В січні 2022 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Амельчишин О.В.,звернувся з позовом до суду до Акціонерного товариства комерційного банку «ПривтБанк», третя особа Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про скасування арешту майна.
В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31.03.2010 року з позивача стягнуто на користь відповідача заборгованість в сумі 15054,25 грн. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий документ і відкрито виконавче провадження, в межах якого постановою державного виконавця від 19.08.2010 року накладено арешт на все нерухоме майно позивача. У подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16.01.2014 року з  ОСОБА_1   стягнуто на користь АТ «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 16.10.2007 року в сумі 34507,06 грн. На підставі цього рішення було відкрито виконавче провадження. В серпні 2020 року ОСОБА_1  стало відомо про арешт його майна, а в грудні 2021 року позивач повністю погасив заборгованість перед Банком. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання і відпала необхідність у арешті майна, який був накладений з метою забезпечення виконання рішення суду.
Посилаючись на викладене, просив суд скасувати арешт усього нерухомого майна, накладений постановою від 19.08.2010 державним виконавцем Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ (реєстровий номер обтяження 36066708). 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 36066708, зареєстрований 19.08.2010, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н, виданий: 19.08.2010, видавник: Жовтневий ВДВС Криворізького МУЮ, вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. 
Зокрема, посилаючись на постанову ВС від 04 листопада 2020 року зазначає, що заявлені позивачем вимоги не можуть розглядатися в позовному провадженні, оскільки в такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем , так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що відповідно до вимог ст..ст. 42,48, 175, 447 ЦПК України є неможливим, у зв`язку з чим суд першої інстанції повинен був відмовити у відкритті провадження у справі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті. 
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  в Покровському відділі ДВС у м. Кривому Розі на виконанні перебували виконавчі провадження, відкриті на підставі:
виконавчого документу по справі № 2-н-1702 від 31.03.2010, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 15054,25 грн., у рамках якого постановою державного виконавця накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження; 
виконавчого документу по справі № 2/212/762/14 від 18.12.2015, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 34852,13 грн. (а.с. 3, 13-15).
Вказані виконавчі провадження були завершені та знищені зі спливом строку їх зберігання (а.с. 3).
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 суму боргу перед стягувачем було погашено у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 21.12.2021, згідно якої ОСОБА_1 станом на 21.12.2021 не має заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 4). 
Крім того, відповідно до наданої представником позивача квитанції від 24.05.2022, ОСОБА_1 сплатив борг і перед Покровським відділом ДВС щодо витрат у виконавчому провадженні. 
Таким чином, оскільки у ОСОБА_1 заборгованості перед Банком за кредитним договором на час звернення до суду з даним позовом немає, даний факт свідчить про припинення вказаного зобов`язання його виконанням.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна,  станом на 21.01.2022 мається запис про обтяження № 36066708, зареєстрований 19.08.2010 державним реєстратором Казанківської селищної ради на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, б/н від 19.08.2010, вид обтяження - арешт нерухомого майна. (а.с. 13).
Згідно відповіді на запит, наданої Покровським відділом ДВС за виконавчими документами, які перебували на виконанні, на адресу відділу не надходили дані щодо фактичного виконання та/або скасування зазначених судових рішень, виконавчі провадження завершені та знищені, що унеможливлює задоволення вимоги стосовно скасування накладеного арешту (а.с. 3).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у виконавчому провадженні державним виконавцем прийнято постанову про завершення виконавчого провадження, що унеможливлює прийняття державним виконавцем поза межами виконавчого провадження будь-яких рішень, у тому числі і рішення про скасування арешту майна, позивачем надано відповідні докази виконання зобов`язання у повному обсязі, суд вважав, що прийняті державним виконавцем заходи у вигляді арешту майна позивача втратили свою актуальність, правові підстави для арешту майна позивача відсутні, а його наявність порушує права позивача.
Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Аналогічні положення містяться і у чинній редакції Закону.
Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»підлягає примусовому виконанню.
Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанов про арешт майна позивача) з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Як вбачається з повідомлення Покровського ВДВС у м. Кривому Розі, виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 завершені та не збереглися через сплин часу зберігання завершених виконавчих проваджень, відсутність даних про підстави завершення виконавчого провадження, а також відсутність відомостей про вирішення державним виконавцем питання про скасування арешту, унеможливлює надання судом оцінки правомірності дій державного виконавця щодо скасування арешту майна боржника.
Відповідно до довідки наданої АТ КБ «Приватбанк» станом на 21.12.2021 року ОСОБА_1 не має заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 4). 
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1ст. 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Нормою ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.
Нормами ч.1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.
Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.
Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 зазначив, що він  погасив борг перед банком у добровільному порядку за погодженням зі стягувачем.   За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано вважав доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.
Відтак, перебування за вказаних обставин під арештом належного позивачу майна за відсутності на виконанні у виконавчій службі будь-якого виконавчого документу, тобто на теперішній час позивач не є стороною будь-якого виконавчого провадження, порушує право позивача на користування належним йому майном.
Оскільки, у даному виконавчому провадженні державним виконавцем прийнято постанову про завершення виконавчого провадження, що унеможливлює прийняття державним виконавцем поза межами виконавчого провадження будь-яких рішень, у тому числі і рішення про скасування арешту майна, позивачем надано відповідні докази виконання зобов`язання у повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що наявність арешту майна позивача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
На підставі зазначеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що , і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна боржника.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними , у зв`язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга - без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПриватБанк»   - залишити без задоволення.
Ухвалу     Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 27 вересня 2022 року.

Головуючий: 

Судді: