П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/7697/21	
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов  С.О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Димерлія О.О.
суддів: Танасогло Т.М. ,  Крусяна А.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 року у справі № 420/7697/21 за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
11.05.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військово-медичного клінічного центру Південного регіону щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 30 повних календарних років в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахуванням включення до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено допомогу, щомісячної додаткової грошової винагороди;
- зобов`язати військово-медичний клінічний центр Південного регіону здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 30 календарних років з урахуванням включення до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 40% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільнені.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що військово-медичним клінічним центром Південного регіону до місячного грошового забезпечення з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні протиправно не включено суму щомісячної додаткової грошової винагороди. 
Відповідач – військово-медичний клінічний центр Південного регіону з позовними вимогами не погоджувався та вважав їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву вказуючи, що місячна додаткова грошова винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 року у справі №420/7697/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність військово-медичного клінічного центру Південного регіону щодо не проведення перерахунку та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 30 повних календарних років в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахуванням включення до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено допомогу, щомісячної додаткової грошової винагороди.
Зобов`язано військово-медичний клінічний центр Південного регіону здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 30 календарних років з урахуванням включення до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 40% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільнені.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав про те, що додаткова грошова винагорода ОСОБА_1 нараховувалась і виплачувалась щомісяця, а тому повинна бути включеною до складу грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції військово-медичним клінічним центром Південного регіону подано апеляційну скаргу в якій зазначено про неповне з`ясування обставин справи, порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відповідачем викладено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвали нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги суб`єкт владних повноважень вказує, що щомісячна додаткова додаткова грошова винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога, яка передбачена ч.2 ст.15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Згідно із поданим ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції відзивом на апеляційну скаргу, рішення від 16.05.2022 року у справі №420/7697/21 Одеським окружним адміністративним судом прийнято відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повного та  всебічного з`ясування обставин.
В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.
Зокрема, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 військову службу проходив у військово-медичному клінічному центрі Південного регіону.
Наказом Міністра оборони України від 19.11.2013р. №374 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.
Згідно із наказом начальника військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 04.12.2013р. №261 ОСОБА_1 з 04.12.2013р. виключено зі списків особового складу центру та всіх видів забезпечення. 
За наслідками офіційного з`ясування фактичних обставин справи колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 30 календарних років з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
Однак, при розрахунку одноразової грошщової допомоги при звільненні до місячного грошового забезпечення не було включено суму щомісячної додаткової грошової винагороди, що власне посллугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до начальника військово-медичного клінічного центру Південного регіону із заявою від 29.03.2021р. щодо проведення перерахунку та здійснення виплати вказаної допомоги із включенням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди. 
За наслідками розгляду вказаного звернення військово-медичним клінічним центром Південного регіону на ім`я ОСОБА_1 надіслано лист від 19.04.2021р., яким адресата повідомлено, що на час звільнення щомісячна додаткова грошова винагорода не включалась у складову для виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби  згідно чинного на той час наказу Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260, а тому донарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди на теперішній час неможливо.
Не погодившись із такою відповіддю військово-медичного клінічного центру Південного регіону позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, у системному зв`язку із законодавчими припсами, колегія суддів зазначає про таке.  
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України  «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до частини 4 статті 2 якого,  порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно із частиною 1 статті 9 якого, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. 
Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно із постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  від 07.11.2007 року № 1294 (чинної станом на час звільнення позивача з військової служби), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком (за наявності вислуги 10 років і більше), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
З урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 161  «Про внесення змін до  постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889»,  для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї  постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджено новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Як установлено апеляційним судом, ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 30 календарних років з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
Натомість, вказану допомогу відповідачем безпідставно розраховано без урахування додаткової грошової винагороди.
Відтак, з урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із урахуванням додаткової грошової винагороди.
Аналогічного висновку щодо необхідності включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди дійшов Верховний Суд у постанові від 19.05.2022р. у справі № 420/5512/19.
Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджену наказом Міністра оборони України від 15.11.2010р. № 595 (чинну на час проходження позивачем військової служби), оскільки застосовуючи положення вказаного нормативно-правового акту суб`єктом владних повноважень не враховано пріоритетності законів над підзаконними актами    та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Як правильно було зауважено судом першої інстанції, частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Отже, з огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком окружного адміністративного суду стосовно того, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать його положенням.
Також, апеляційний суд уважає, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції обґрунтовано враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 06.02.2019р. у справі №522/2738/17, оскільки предметом розгляду даної справи було питання складу грошового забезпечення військовослужбовців.
За наслідками розгляду вказаної спарви суд касаційної інстанції дійшов висновку, що до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема, щорічні, щоквартальні, разові додаткові    види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
При цьому, як з`ясовано судом апеляційної інстанції та не заперечується відповідачем, додаткова грошова винагорода була щомісячною.
Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021р. у справі №  825/997/17.
Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження військово-медичного клінічного центру Південного регіону.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем у скарзі доводи не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військово-медичного клінічного центру Південного регіону залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 року у справі № 420/7697/21 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Танасогло Т.М.    Крусян А.В.