УХВАЛА

13 жовтня 2022 року 
Київ
справа №990/134/22
адміністративне провадження №П/990/134/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Білоуса О.В.,  Дашутіна І.В.,  Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 
розглянувши заяву судді Гімона Миколи Михайловича про самовідвід від участі у розгляді справи №990/134/22 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
12 жовтня 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), в якій заявлено вимоги: визнати протиправною бездіяльність ВРП, яка полягала у невчиненні дій щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 07 грудня 2021 року про зміну підстави звільнення з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у відставку; визнати протиправним та скасувати Рішення ВРП «Про відмову у задоволенні заяви судді ОСОБА_1 про зміну підстав звільнення у відставку з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду»; зобов`язати ВРП змінити підставу звільнення судді ОСОБА_1 , а саме: звільнити її з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.
На стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі 12 жовтня 2022 року суддя Гімон М. М. подав заяву про самовідвід від участі у розгляді цієї справи, яка вмотивована тим, що відповідачем у цій справі є Вища рада правосуддя. Ухвалою Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 1425/3дп/15-21 від 30 червня 2021 року відкрита дисциплінарна справа за скаргою ОСОБА_2 стосовно суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, Гімона Миколи Михайловича . Суддя зауважує, що вказані обставини не впливають на його неупередженість при розгляді цієї справи і не свідчать про особисту зацікавленість в результаті її розгляду. Однак, для того, щоб у сторін не виникало сумнівів у неупередженості та безсторонності суду, який розглядає дану справу, вважає за доцільне заявити самовідвід.
Обговоривши доводи заяви, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Відповідно до частини першої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 цього Кодексу суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, ніж визначені у цій статті Кодексу, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Головна мета відводу - це гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.
Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15 жовтня 2010 року визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пункти 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, пункт 42, ECHR 2000-XII).
У цій справі відсутні обов`язкові підстави, визначені у статтях 36 - 38 КАС України, відповідно до яких суддя Гімон М. М. не може брати участь у її розгляді.
При цьому, колегія суддів вважає, що факт відкриття дисциплінарної справи відносно Гімона М. М. , питання у якій до того ж не пов`язані зі справою, яка є предметом судового розгляду, не може бути достатньою підставою для висновку про наявність у судді особистої, прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті справи або інших обставин, що викликають сумнів у його неупередженості та/або об`єктивності при розгляді адміністративної справи. 
З огляду на наведене, колегія суддів не встановила будь-яких обставин, які можуть слугувати підставою для задоволення заяви судді Гімона М. М. про самовідвід.
Керуючись статтями 31, 36, 39, 40, 248 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви судді Гімона М. М. про самовідвід від участі у розгляді справи №990/134/22.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді	М.М. Гімон О.В. Білоус   І.В. Дашутін   О.О. Шишов   М.М. Яковенко