ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" вересня 2022 р.  м.Київ          Справа№ 925/421/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тищенко О.В. 

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 15.09.2022: 
від позивача Черкаської обласної ради : Сторчак М.В.; 
від позивача Уманського комунального видавничо -поліграфічного підприємства Черкаської обласної ради: не з`явився; 
від відповідача: не з`явився;
прокурор: Вівдіченко О.І.; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали  апеляційних скарг
Черкаської обласної ради та Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури            
на рішення      Господарського суду Черкаської області
від                             12.10.2021 (повний текст складено та підписано 08.11.2021)
у справі                №      925/421/21 (суддя Кучеренко О.І.)
за позовом       керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави
в особі            Черкаської обласної ради та    Уманського комунального видавничо -поліграфічного підприємства Черкаської обласної ради
до      Фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича
про      стягнення 75   684,89 грн та розірвання договору оренди та повернення приміщень
          
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 
Керівник Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради та Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства Черкаської обласної ради звернувся у Господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича, у якому просить суд: стягнути з Поліщука Сергія Васильовича заборгованість за договором оренди від 14.11.2018 у сумі 75     684,89 грн на користь Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства Черкаської обласної ради; розірвати договір оренди нерухомого майна від 14.11.2018 з урахуванням додаткової угоди №1 від 09.09.2020; зобов`язати фізичну особу-підприємця Поліщука Сергія Васильовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності та відшкодувати судовий збір у сумі 6     810 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за укладеним між сторонами договором оренди індивідуального визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Черкаської області №12 від 23.08.2018 Уманське комунальне видавничо-поліграфічне підприємство (орендодавець) передало фізичній особі-підприємцю Поліщуку С.В. (орендар) у строкове платне користування частину приміщень першого та другого поверху площею 573,6 кв.м, а також гараж-склад площею 209 кв.м (майно), що розміщене за адресою вул.     Шевченка, 26/2, м.     Умань. У подальшому 14.11.2018 для приведення вказаного договору у відповідність до норм чинного законодавства між сторонами було укладено новий договір оренди вказаного майна, який було посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А.. У порушення умов договору, фізична особа-підприємець Поліщук С.В. взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати належним чином не виконував, внаслідок чого за період з червня 2020 року до березня 2021 року у нього виникла заборгованість у розмірі 73519,53 грн. Несплата орендних платежів за умовами договору є підставою для припинення дії договору, тому прокурор звернувся з цим позовом до суду з метою захисту інтересів держави.
Також, прокурор зазначав, що сам по собі факт сплати заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки є фактичні дані її систематичної несплати протягом періоду договору, що є достатньою підставою для розірвання договору оренди, а тому просив суд провадження у справі у частині стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі у розмірі 73     519,53 грн та пені у розмірі 2165,36 грн закрити на підставі статті 231 Господарського процесуального кодексу України, в іншій частині позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Уманське комунальне видавничо-поліграфічне підприємство Черкаської обласної підтримало у повному обсязі, вказуючи, що фізична особа-підприємець Поліщук С.В. заборгованість з червня 2020 року по березень 2021 року сплатив у повному обсязі, однак з квітня 2021 року по липень 2021 року знов виникла заборгованість у сумі 31 181,03 грн, що свідчить про недобросовісне виконання ним умов договору щодо своєчасної сплати орендної плати.

Короткий зміст заперечень проти позову 
        Відповідач проти позову заперечував, оскільки заборгованість по сплаті орендної плати у нього виникла під час дії карантинних обмежень на території України. Про неможливість сплати орендної плати та на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, він неодноразово направляв звернення до директора Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства Черкаської обласної ради, на які отримав необґрунтовану відмову. Однак, заборгованість перед орендодавцем ним сплачена у повному обсязі. Фізична особа-підприємець Поліщук С.В. добросовісно виконує умови договору, а тому на його думку підстав для розірвання договору оренди не існує, розірвання договору оренди призведе до ненадходження до бюджетів різного рівна відповідних грошових надходжень та втрату робочих місць окремими громадянами України. Крім того, орендарем за власні кошти було обладнано систему опалювання для дотримання норм теплового режиму в орендованих приміщеннях, кошти на даний час йому не компенсовані. Також, прокурором порушені вимогу статті 19 Господарського процесуального кодексу України, а саме на його адресу жодних листів-претензій не надходили та його не було попереджено про вживання заходів усунення заборгованості.           
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.10.2021 у справі № 925/421/21 закрито провадження у справі у частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича 75   684,89 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено, повернуто Черкаській обласній прокуратурі з Державного бюджету України судовий збір, який сплачений згідно з платіжним дорученням №436 від 26.03.2021 сумі 2270 грн.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у розірванні договору оренди нерухомого майна від 14.11.2018 та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності мотивовано тим, що: 
- за умовами спірного договору оренди сторони визначили, що, за ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано за рішенням Господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством, а також передбачили право орендодавця відмовитись від договору оренди і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд; 
- тобто, обидва випадки пов`язані із вчиненням певних дій орендодавцем майна, як то, вчинення дій щодо відмови від договору (у порядку статті 188 Господарського Кодексу) чи безпосереднє звернення останнього до суду з позовом, у разі настання певних обставин; 
- Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (який є чинним на час розгляду справи) не містить підстав для розірвання договору оренди; 
- правовідносини щодо розірвання договору оренди з ініціативи наймодавця врегульовано у статті 783 Цивільного кодексу України; 
- інших підстав для розірвання договору оренди законодавство не містить; 
- з урахуванням положень укладеного між орендарем та орендодавцем договору, останній має право звернутися до суду з вимогу про розірвання договору оренди у випадках, передбачених у статті 783 Цивільного Кодексу; 
- прокурор звертаючись з позовом в інтересах держави, в особі одного із позивачів - орендодавця, Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства, не виконав вимоги статті 53 Господарського процесуального кодексу України вказавши цю юридичну особу, як позивача (оскільки зобов`язаний вказати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах), а також не надав суду доказів того, що будь-яка з наведених у статті 783 Цивільного Кодексу має місце у даному спорі. 
Також, рішення суду в частині закриття провадження щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича 75   684,89 грн. мотивовано тим, що за час розгляду справи судом, відповідач сплатив заборгованість за спірний період, яка є предметом позову, що підтверджується наданими суду платіжними дорученнями: №125 від 31.03.2021 на суму 7081,53 грн; №126 від 06.04.2021 на суму 12679,03 грн; №137 від 15.04.2021 на суму 22148,92 грн; №148 від 01.06.2021 на суму 16556,76 грн та №167 від 25.06.2021 на суму 15053,29 грн, а разом на загальну суму 73519,53 грн. Крім того, відповідачем повністю сплачена пеня, нарахована за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 2165,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням №125 від 31.03.2021. Наведене стало підставою для закриття провадження у цій частині відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального Кодексу України

           Короткий зміст вимог апеляційної скарги Черкаської обласної ради та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Черкаська обласна рада (26.11.2021 згідно поштового штемпеля на конверті)  звернувся  до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 12.10.2021 у справі № 925/421/21 в частині відмови у розірванні договору оренди нерухомого майна від 14.11.2018 та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що  судом першої інстанції не було досліджено належним чином питання правових підстав для розірвання договору оренди нерухомого майна, оскільки судом першої інстанції встановлено обставини неповної сплати орендарем плати за користування комунальним майном, що є істотним порушенням відповідачем умов договору оренди нерухомого майна та значною мірою позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, а тому наявні достатні правові підстави для розірвання договору оренди нерухомого майна від 14.11.2018 відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України. Також, скаржник наголошував на тому, що судом першої інстанції при вирішенні спору не було враховано правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.05.2018 у справі № 925/549/17, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, від 31.07.2019 по справі № 732/1709/16-ц.

           Короткий зміст вимог апеляційної скарги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури  (29.11.2021 згідно поштового штемпеля на конверті)  звернувся  до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 12.10.2021 у справі № 925/421/21 в частині відмови у задоволенні позову щодо розірвання договору оренди та повернення приміщень та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині розірвання договору оренди нерухомого майна від 14.11.2018 з урахуванням додаткової угоди №1 від 09.09.2020 та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що  сплата суми заборгованості з орендної плати за користування нежитловим приміщенням комунальної власності немає правового значення для вирішення спору про розірвання договору та повернення приміщень, оскільки фактичні дані її систематичної несплати протягом періоду дії договору оренди, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умов договору оренди від 14.11.2018 та додаткової угоди від 09.09.2020, є додатною правовою підставою для розірвання цього договору.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, і в якому відповідач заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив апеляційні скарги - відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, відповідач посилався на те, що відповідач заборгованість за договором виникла під час дії карантину перед орендодавцем, і відповідач звертався до орендодавця з вимогами щодо звільнення від сплати орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, проте, згоди з цього питання не досягнуто. Проте, відповідачем заборгованість в розмірі 73   023.33 грн. була оплачена, а за останній місяць оренди квітень 2021 року - строк сплати не настав.  Також, прокурором не було наведено, яку спричинено шкоду внаслідок користування орендарем комунальним майном та в чому полягає вказана шкода.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 30.11.2021, апеляційну скаргу Черкаської обласної ради передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/421/21 за апеляційною скаргою Черкаської обласної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.10.2021, витребувано матеріали справи, розгляд справи призначено на 03.02.2022. 
Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 02.12.2021, апеляційну скаргу Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури  передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/421/21 за апеляційною скаргою Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.10.2021, об`єднано апеляційні скарги   Черкаської обласної ради та Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення  Господарського суду Черкаської області від 12.10.2021 у справі № 925/421/21, в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури  на рішення  Господарського суду Черкаської області від 12.10.2021 у справі № 925/421/21 призначено  для спільного розгляду з апеляційною скаргою Черкаської обласної ради в судовому засіданні на 03.02.2022. 
03.02.2022 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням судді з колегії суддів Шаптали Є.Ю. на лікарняному з 25.01.2022 по 04.02.2022 включно.  
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 розгляд справи призначено на 24.03.2022. 
24.03.2022 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із введенням   Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні"   воєнного стану в Україні та загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, суддів і працівників апарату суду.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022  від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №259/2022 від 18 квітня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119- IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №341/2022 від 17 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119- IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.
Крім того, керуючись статтею 3 Конституції України, статтями 10, 122 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", статтями 2, 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9, рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022, враховуючи положення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", розпоряджень Ради оборони міста Києва, прийнятих відповідно до статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 №1 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" наказано тимчасово до усуненння обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським  судом.
Пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 №11 "Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 №10 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.
В свою чергу,  головуючий суддя Станік С.Р. з  11.04.2022 по 13.05.2022 включно, перебував у відпустці, а судді з колегії суддів: Тищенко О.В. перебувала у відпустці з 14.03.2022 по 12.04.2022, з 18.04.2022 по 29.04.2022 включно, з 02.05.2022 по 27.05.2022,  а суддя Шаптала Є.Ю. перебував у відпустці з 04.04.2022 по 08.04.2022 включно і вирішення питання стосовно призначення справи здійснюється після виходу суддів з відпусток.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 розгляд справи призначено до розгляду на 21.07.2022 в судовому засіданні. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2022 розгляд справи відкладено на 15.09.2022. 
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
           У судове засідання 15.09.2022 з`явились  наступні учасники справи: прокурор, та представник Черкаської обласної ради.
           Відповідач - Фізична особа-підприємець Поліщук С.В. та Уманське комунальне видавничо -поліграфічне підприємство Черкаської обласної ради в судове засідання 15.09.2022 представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема на електронін адреси, а також ухвали від 06.12.2021 про відкриття апеляційного провадження, від 07.02.2022 онаправлялись поштовою кореспонденцією та отримані учасниками справи, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями.
           У відповідності до вимог ч. 5  статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) 
            Ч.12   ст.270 Господарського процесуального кодексу України   встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
            Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась,    у зв`язку з чим неявка представників відповідача - ФОП Поліщук С.В. та Уманського комунального видавничо -поліграфічного підприємства Черкаської обласної ради, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги. 
            Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні. 
           Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи,  у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги - відсутні.    
            Також, в судовому засіданні 15.09.2022 суд апеляційної інстанції розглянув заяву відповідача ФОП Поліщук С.В. про визнання позову, подану через канцелярію Північного апеляційного господарського суду, і дослідивши матеріали справи, заслухавши думку присутніх в судовому засіданні прокурора та представника Черкаської обласної ради дійшов наступних висновків. 
           Так, у заяві про визнання позову відповідач посилався на те, що у зв`язку введенням в Україні воєнного стану, ві змушений припинити свою підприємницьку діяльність, у зв`язку з чим визнає вимогу позивачів у позові про розірвання відповідного договору. При цьому, 30.05.2022 на адресу Уманського комунального видавничо -поліграфічного підприємства Черкаської обласної ради відповідачем направлені акти прийому - передачі (повернення) нерухомого майна для підписання та належного оформлення. При цьому, відповідач вказує, що фактично вимоги стосовно повернення нерухомого орендованого майна - ним виконані. 
           Ст. 191 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч.1).  До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. (ч. 2). У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.(ч. 3).  У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. (ч. 4).  Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. (ч. 5). 
        Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 274 Господарського процесуального кодексу України, у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.
        Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що така процесуальна дія як визнання позову відповідачем передбачає відповідні процесуальні наслідки у вигляді задоволення позову, що відповідно, можливе на стадії розгляду справи судом першої інстанції. При цьому, у суду апеляційної інстанції відповідні повноваження в силу чітких процесуальних приписів ст. 274 Господарського процесуального кодексу України - відсутні. Окрім того, визнання відповідачем позову не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в оскаржуваній скаржниками частині, адже така підстава не передбачена приписами ст. 277, 278 Господарського процесуального кодексу України. 
        Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично у заяві про визнання позову відповідач погоджується з розірванням договору оренди з підстав, які виникли вже після ухвалення оскаржуваного рішення (зокрема. внаслідок введення воєнного стану в Україні), і посилається на здійснені дії щодо відповідного оформлення повернення нерухомого майна орендодавцю за певними документами, які не можуть бути предметом розгляду, адже також не існували на час ухвалення оскаржуваного рішення.  
          З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява відповідача про визнання позову є такою, що  задоволенню не підлягає, у зв`язку з чим суд відмовляє у її задоволенні. 
          У судовому засіданні 15.09.2022 прокурор надав пояснення по суті спору та по суті апеляційної скарги,  просив апеляційну скаргу - задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо розірвання договору оренди та повернення приміщень та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині розірвання договору оренди нерухомого майна від 14.11.2018 з урахуванням додаткової угоди №1 від 09.09.2020 та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності та  ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також, прокурор підтримав доводи апеляційної скарги Черкаської обласної ради. 
            У судовому засіданні 15.09.2022 представник  Черкаської обласної ради надав пояснення по суті спору та по суті апеляційної скарги,  просив апеляційну скаргу - задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо розірвання договору оренди та повернення приміщень та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині розірвання договору оренди нерухомого майна від 14.11.2018 з урахуванням додаткової угоди №1 від 09.09.2020 та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності та  ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також, представник Черкаської обласної ради підтримав доводи апеляційної скарги  Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури. 

          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції,   23.08.2018 між Уманським комунальним видавничо-поліграфічним підприємством (орендодавець) та фізичної особою-підприємцем Поліщуком С.В. (орендар) було укладено договір оренди індивідуального визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Черкаської області №12, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування частину приміщень першого та другого поверху площею 573,6 кв.м, а також гараж-склад площею 209 кв.м (майно), що розміщене за адресою вул.     Шевченка, 26/2, м.     Умань.
14.11.2018 між сторонами було укладено новий договір оренди індивідуального визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Черкаської області, який було посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. та зареєстрований у реєстрі за №11104 (далі-договір). За умовами цього договору орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування частину приміщень першого та другого поверху площею 573,6 кв.м, а також гараж-склад площею 209 кв.м (майно), що розміщене за адресою вул.     Шевченка, 26/2, м.     Умань, що перебуває на балансі Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість/актом оцінки на 20 серпня 2018 року і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю без ПДВ перший поверх 90     100,00 грн, другий поверх 967     500,00 грн, склад гараж 227     400,00 грн (пункт 1.1 договору).
09.09.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої були внесені зміни до пункту 1.1 договору у частині площі орендованих приміщень та який викладно у наступній редакції: орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування частину приміщень першого та другого поверху площею 169,6 кв.м, а також гараж-склад площею 209 кв.м, що розміщені за адресою вул.     Шевченка, 26/2, м.     Умань, що перебуває на балансі Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства. Інші умови договору залишені без змін.
Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк три і більше років - не раніше дати державної реєстрації права користування нерухомим майном, яке виникає на підставі цього договору) та акта приймання-передачі майна (пункт 2.1 договору).
Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати майна обласної комунальної власності та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням обласної ради від 06.04.2012 №14-5/VI і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць за яким є інформація про індекс інфляції) липень 2018 року - 14877,63 грн (пункт 3.1 договору).
Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.3 договору).
Орендна плата перераховується на рахунок орендодавця незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним (пункт 3.6 договору).
Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (пункт 3.8 договору).
Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату. Відшкодовувати витрати на утримання орендованого майна (пункт 5.2 договору).
На підставі статті 631 Цивільного кодексу України сторони встановили строк дії договору з 23 серпня 2018 року до 23 липня 2028 року (пункт 11.1 договору).
Зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємною згодою сторін (пункт 11.3 договору).
За ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано рішенням Господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством (пункт 11.5 договору).
Орендодавець має право відмовитись від договору оренди і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд (пункт 11.8 договору).
У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю (пункт 11.10 договору).
01.07.2020 сторони підписали акт прийому-передачі приміщень першого та другого поверхів та акт прийому-передачі нежитлових приміщень та площу загального користування другого поверху за адресою вул.     Шевченка, 26/2, м.     Умань, за якими орендодавець передав, а орендар прийняв нерухоме майно, яке є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Черкаської області, що обліковуються на балансі Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства Черкаської обласної ради приміщення другого поверху загальною площею 378,6 кв.м, нежитлові приміщення та площу загального користування другого поверху за адресою вул.     Шевченка, 26/2, м.     Умань, загальною площею 404 кв.м.
Згідно із витягом з Державного реєстру речових на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 09.09.2020 за фізичною особою-підприємцем 14.11.2018 було зареєстровано право користування (найму (оренди) частиною нежитлової будівлі, а саме частина приміщення першого та другого поверху, площею 169,6 кв.м, а також склад-гараж, площею 209 кв.м, що розміщені за адресою вул.     Шевченка, 26/2, м.     Умань. Строк дії 01.07.2030.
Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати належним чином не виконував, орендну плату вносив не своєчасно та не у повному розмірі внаслідок чого за період червень 2020 року - березень 2021 року у нього виникла заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 73519,53 грн.
Також, за час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач сплатив заборгованість за спірний період, яка є предметом позову, що підтверджується наданими суду платіжними дорученнями: №125 від 31.03.2021 на суму 7081,53 грн; №126 від 06.04.2021 на суму 12679,03 грн; №137 від 15.04.2021 на суму 22148,92 грн; №148 від 01.06.2021 на суму 16556,76 грн та №167 від 25.06.2021 на суму 15053,29 грн, а разом на загальну суму 73519,53 грн. Крім того, відповідачем повністю сплачена пеня, нарахована за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 2165,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням №125 від 31.03.2021. Наведені обставини учасниками справи не заперечувались.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі. 
Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Згідно з частинами 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор дійсно зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. 
У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду надаючи висновок щодо застосування приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру" вказала, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. 
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Одночасно, Уманське комунальне видавничо-поліграфічне підприємство Черкаської обласної ради на запит Уманської місцевої прокуратури повідомило листом від 09.02.2021 №4 про те, що ними не вживались заходи щодо стягнення в судовому порядну з відповідача заборгованості за договором орендиувід 14.11.2018 в зв`язку з відсутністю фінансових можливостей.
Крім того, Уманською місцевою прокуратурою було скеровано запит Черкаської обласної ради №34-401 від 05.03.2021 щодо вжиття ними заходів, спрямованих на стягнення заборгованості, розірвання договору огенди та повернення приміщення. Згідно наданої відповіді №01 1-31/320 від 25.03.2021, Черкаська обласна рада не заперечує проти пред`явлення Уманською окружною прокуратурою даного позову.
Таким чином,  з огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при зверненні до суду з позовними вимогами у даній справі прокурором було дотримано усіх вимог, які передбачені статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з чим також відхиляються і твердження відповідача у відзиві на апеляційну скаргу стосовно недотримання прокурором порядку звернення. 
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що претензійний порядок досудового врегулювання спору  не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15,16 Цивільного кодексу України та відповідними нормами Господарського процесуального кодексу України. Даної позиції дотримується і Конституційний Суд України,  в своєму рішенні від 09.07.2002 № 15-рп/2002.
Відносини, які виникли між сторонами за своєю правовою природою є відносинами з оренди комунального майна, які урегульовані нормами Глави 58 Цивільного кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".
Статтею 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (стаття 759 Цивільного кодексу України).
Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина 1 статті 760 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відносини сторін регулювались також Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції чинній на дату укладення договору оренди), який є спеціальним законом з питань оренди державного та комунального майна (далі-Закон). 
В свою чергу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що 03.10.2019 було прийнято Закон України "Про оренду державного та комунального майна" у новій редакції, у п. 1 прикінцевих та перехідних положеннях якого зазначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (що відбулось 27.12.2019), та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року. 
Також, пунктом 2   прикінцевих та перехідних  положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше:
набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченимабзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.
Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.
Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.
В свою чергу, як підтверджується наявними матеріалами справи, прокурор звернувся  до суду першої інстанції з відповідним позовом у березні 2020 року, тобто, на спріні у даній справі правовідносини сторін розповсюджує свою дію Закон України "Про оренду державного та комунального майна" у новій редакції, в преамбулі якого зазначено, що цей закон регулює майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим. 
Так, нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у новій редакції, яка набрала чинності з дня, наступного за днем його опублікування (що відбулось 27.12.2019), та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року, передбачено наступне: 
- ч. 1 ст. 17 Закон України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.
- ч. 4 ст. 17 Закон України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності; 
- статтею 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; укладення з орендарем договору концесії такого майна; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); смерті фізичної особи - орендаря; визнання орендаря банкрутом; знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди (ч. 1). Договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором. (ч. 2); у разі банкрутства орендар відповідає за свої борги майном, яке належить йому на праві власності, відповідно до законодавства України. (ч. 3). Договір оренди вважається припиненим в односторонньому порядку за умови встановлення факту надання орендарем недостовірної інформації про право бути орендарем відповідно до положень частин третьої і четвертої статті 4 цього Закону. (ч. 4).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що аналогічні правові норми було передбачено і в редакції Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка була чинною на момент укладення відповідного договору оренди. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, відповідач у порядку та на підставах визначених вищенаведеним правовими нормами отримав у строкове платне користування частину приміщень першого та другого поверху площею 169,6 кв.м, а також гараж-склад площею 209 кв.м, що розміщені за адресою вул.     Шевченка, 26/2, м.     Умань, що перебуває на балансі Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства. Правовідносини з користування цими приміщеннями орендар та орендодавець урегулювали шляхом укладення договору оренди, у якому між ними досягнуто згоди з усіх істотних умов для такого виду договору, зокрема, визначено права та обов`язки сторін, строки, розмір та порядок внесення орендної плати, а також підстави та наслідки припинення договору оренди. 
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що відповідач у порушення умов договору не своєчасно та не у повному розмірі вносив орендні платежі, внаслідок чого за період червень 2020 року - березень 2021 року, у нього виникла заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 73519,53 грн., проте, в процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідач сплатив заборгованість за вказаний період, яка є предметом позову, що підтверджується наданими суду платіжними дорученнями: №125 від 31.03.2021 на суму 7081,53 грн; №126 від 06.04.2021 на суму 12679,03 грн; №137 від 15.04.2021 на суму 22148,92 грн; №148 від 01.06.2021 на суму 16556,76 грн та №167 від 25.06.2021 на суму 15053,29 грн, а разом на загальну суму 73519,53 грн. Крім того, відповідачем повністю сплачена пеня, нарахована за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 2165,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням №125 від 31.03.2021. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального Кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що провадження у справі у частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 73519,53 грн та пені у розмірі 2165,36 грн підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету спору. У вказаній частині рішення суду першої інстанції учасниками не оспорюється. 
Скаржники не погоджуються з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у розірванні договору оренди нерухомого майна від 14.11.2018 та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності: частину приміщень першого та другого поверху площею 169,6 кв.м, а також гараж-склад площею 209 кв.м, що розміщені за адресою вул.     Шевченка, 26/2, м.     Умань, що перебуває на балансі Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства, і розглянувши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції в межах відповідних доводів, дійшов наступних висновків. 
Щодо вимоги прокурора про розірвання договору оренди, за змістом статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції чинній на дату укладення договору оренди), одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.
Аналогічні за змістом підстави викладені також у статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який введено у дію з 1 лютого 2020 року, а також у статті 291 Господарського кодексу України. 
Статтею 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).
Частиною 3 наведеної статті Господарського Кодексу встановлено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.
Також, за умовами укладеного договору оренди сторони визначили, що, за ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано за рішенням Господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством, а також передбачили право орендодавця відмовитись від договору оренди і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що обидва випадки пов`язані із вчиненням певних дій орендодавцем майна, як то, вчинення дій щодо відмови від договору (у порядку статті 188 Господарського Кодексу) чи безпосереднє звернення останнього до суду з позовом, у разі настання певних обставин.
Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин у даній справі) - не містить підстав саме для розірвання договору оренди, адже ним передбачено підстави для припинення договору оренди, до яких, зокрема не віднесено несплату орендної плати протягом певного періоду, адже такий факт є підставою для відмови у продовженні орендних правовідносин  або стягнення заборгованості з оплати орендної плати може здійснюватися в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (ч. 6 ст. 17 вказаного закону у редакції, яка була чинною в момент виникнення спірних правовідносин у даній справі та на час розгляду спору).
Правовідносини щодо розірвання договору оренди з ініціативи наймодавця врегульовано у статті 783 Цивільного кодексу України, згідно з якою останній має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача. 
Стаття 784 Цивільного кодексу України визначає, що наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.
Інших підстав для розірвання договору оренди - законодавство не містить. З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з урахуванням положень укладеного між орендарем та орендодавцем договору, останній має право звернутися до суду з вимогу про розірвання договору оренди у випадках, передбачених у статті 783 Цивільного кодексу України. Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження наявності випадків, обумовлених ст. 783 Цивільного кодексу України саме як підстави для розірвання договору оренди.  Аналогічних правомірних висновків  дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Щодо права орендодавця відмовитись від договору оренди, у разі якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд, то суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження того чи дійсно така заборгованість у відповідача існувала протягом трьох місяців, оскільки хоча факт виникнення заборгованості і встановлено, проте, вона виникла, у зв`язку з неповною сплатою орендарем плати за користування комунальним майном. Заборгованість зі сплати орендної плати є наслідком також, введенням на території України карантинних обмежень, внаслідок яких погіршились умови господарської діяльності відповідача, яку останній проводить шляхом використання орендованих приміщень з метою організації дитячих гуртків. 
Жодних претензій по сплаті орендних платежів від Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства Черкаської обласної ради на адресу відповідача - не надходило. 
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що за результатами розгляду справи встановлено відсутність доказів щодо настання для Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства Черкаської обласної ради будь-яких негативних матеріальних наслідків, заборгованість зі сплати орендних платежів, яка була предметом спору, погашена відповідачем у повному обсязі, наступні платежі також сплачувались відповідачем, про що свідчать надані останнім платіжні документи.
Отже, підстави розірвання договору, які визначені у статті 651 Цивільного кодексу України - є  загальними, проте, прокурором у позові не доведено належними засобами доказування підстав, які обумовлені вказаною статтею саме як підстави для розірвання договору в судовому порядку, відтак вимога про розірвання договору оренди задоволенню не підлягає.  Крім того, вимога прокурора про зобов`язання відповідача повернути за актом прийому-передачі орендоване майно комунальної власності - також задоволенню не підлягає, оскільки підстави для розірвання договору судом апеляційної інстанції з наведених прокурором підстав, - не встановлено, у зв`язку з чим відсутні обумовлені законом підстави для зобов`язання відповідача повернути спірне майно.
З урахуванням наведеного вище, доводи скаржників  про те, що  наявні достатні правові підстави для розірвання договору оренди нерухомого майна від 14.11.2018 відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України - не знайшли свого підтвердження наявними матеріалами справи та спростовані встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи.
Доводи скаржників про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не було враховано правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.05.2018 у справі № 925/549/17, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, від 31.07.2019 по справі № 732/1709/16-ц - судом апеляційної інстанції  відхиляються з огляду на наступне. 
Так у справі № 925/549/17 та справах № 904/3953/17, № 732/1709/16-ц предметом спору були правовідносини оренди землі», які врегульовані Законом України «Про оренду землі», а предметом спору у даній справі є правовідносини, які врегульовані Законом України "Про оренду державного та комунального майна", а отже, предмети спору та правове регулювання відносин у вказаних справах - є відмінними, у зв`язку з чим посилання скаржників на вказану судову практику є не релевантним по відношенню до спірних правовідносин учасників у даній справі.
Таким чином, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86  Господарського процесуального кодексу України, яким  відмовлено у задоволенні позовних вимог прокурора про розірвання договору оренди нерухомого майна від 14.11.2018 та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності: частину приміщень першого та другого поверху площею 169,6 кв.м, а також гараж-склад площею 209 кв.м, що розміщені за адресою вул.     Шевченка, 26/2, м.     Умань, що перебуває на балансі Уманського комунального видавничо-поліграфічного підприємства. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах (в межах доводів апеляційних скарг), а доводи, викладені скаржниками в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі щодо відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди нерухомого майна від 14.11.2018 та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Поліщука Сергія Васильовича повернути по акту прийому-передачі орендоване майно комунальної власності: частину приміщень першого та другого поверху площею 169,6 кв.м, а також гараж-склад площею 209 кв.м, що розміщені за адресою вул.     Шевченка, 26/2, м.     Умань, перегляд яких здійснено судом апеляційної інстанції в межах доводів апеляційних скарг.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що  доводи скаржників,  викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення  Господарського суду Черкаської області від 12.10.2021 у справі №   925/421/21, за наведених скаржниками доводів апеляційних скарг, з урахуванням меж апеляційного оскарження.. 

Розподіл судових витрат
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних  скарг, покладаються на  скаржників.. 

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

                                                              ПОСТАНОВИВ:
                   1. Апеляційні скарги  Черкаської обласної ради та Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури   на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.10.2021 у справі №      925/421/21 в оскаржуваній частині щодо відмови у розірванні договору оренди нерухомого майна та зобов`язання повернути приміщення - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 12.10.2021 у справі №   925/421/21 -    залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційних скарг залишити за  скаржниками.
4. Матеріали справи № 925/421/21  повернути до Господарського суду Черкаської області. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
            Повний  текст постанови підписано: 18.10.2022.

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                О.В. Тищенко