КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
02 грудня 2022 року                                                                                   м. Київ
 
Унікальний номер справи № 359/12720/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10885/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.,
 суддів - Махлай Л.Д., Ратнікової В.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Муранової-Лесів І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про збільшення розміру відшкодування шкоди завданої каліцтвом, у зв`язку зі збільшенням вартості життя, стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, -
 
в с т а н о в и в :
 
У грудня 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив збільшити розмір відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із завданим каліцтвом, що був визначений постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року по справі № 359/8818/20-ц, у зв`язку із збільшенням вартості життя та 3% річних; стягнути з відповідача ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖі» на його користь проіндексовані кошти та 3% річних у загальній сумі 29 412,62 грн.
В обґрунтування вимог зазначав, що в 1968 році, у віці 6 років, йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті № 1298, що належить відповідачу, внаслідок чого він став непрацездатною особою з інвалідністю 2 групи з дитинства (довічно). 
Вказував, що згідно з рішенням Залізничного районного народного суду міста Києва від 23 вересня 1969 року винним у заподіянні шкоди було визнано відповідача. Вказаним рішенням за позивачем було визнано право на відшкодування шкоди згідно правил ст. 462 ЦК УРСР, а також право на санаторно-курортне лікування, а відповідача було зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень. Зобов`язання відповідача сплачувати необхідні платежі встановлено рішенням суду довічно. 
Позивач зазначав, що у зв`язку з тим, що у 2019 та 2020 роках він поніс додаткові витрати на своє санаторне-курортне лікування, він звернувся до суду з позовом. Відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року по справі № 359/8818/20-ц, провадження № 2/359/1152/21 позов ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди був задоволений частково, стягнуто на користь позивача у відшкодування завданої шкоди - 141 671,00 грн., та відшкодування моральної шкоди - 50 000,00 грн. Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року рішення Бориспільського міськрайонного суду залишено без змін. 
05 жовтня 2021 року позивач звернувся з відповідними виконавчими листами до Подільського районного відділу міста Києва щодо примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили, та 13 жовтня 2021 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у вказаній справі № 359/8818/20-ц було фактично виконано у повному обсязі, стягнуто на його користь у відшкодування завданої майнової шкоди - 141 671,00 грн. та відшкодування моральної - 50 000,00 грн.
Посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 1166, ч. 1, ст. 1208, ст. 625 ЦК України та п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц вказував, що оскільки відповідач своєчасно не виконував своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням Залізничного районного суду, розмір відшкодування шкоди підлягає індексації у зв`язку із збільшенням вартості життя. 
При цьому, відповідно до встановленого Кабінетом Міністрів України Порядку проведення індексації провадиться обчислення індексу споживчих цін за наростаючим підсумком проведення індексації у період з 01 вересня 2019 року по 13 жовтня 2021 року. 
Вважає, що для розрахунку застосовуються дані Головного управління статистики Києві, відповідно до листа від 23 жовтня 2021 року,  № 124-07/3447-21, 114,4% - величина приросту індексу споживчих цін за період з 01 вересня 2020 року по 01 жовтня 2021 року, загалом 25 прострочених календарних місяців. Відповідно до встановленої формули: S x I: 100 = Si, де: S - сума відшкодування шкоди, яка підлягає індексації; І - величина приросту індексу споживчих ці; Si - сума проіндексованого відшкодування шкоди (141 671,00 грн. х 114,4 % : 100 = 162 071,62 грн. - проіндексована сума відшкодування шкоди).Формула розрахунку стягнення 3 % річних за прострочений період за формулою: 3% х D : Y х S : 100 = Sp, де: D - кількість днів за період з 01 вересня 2019 року по 13 жовтня 2021 року = 774 день; Y - кількість днів у календарному році = 365 днів; S - сума відшкодування шкоди; Sp - підсумок суми 3% річних (3% х 774 день : 365 днів х 141671грн. : 100 = 9 012,60 грн.). Загальний розрахунок суми: 162 071,62 грн. - 141 671 грн. + 9012,12 = 29 412,62 грн. - сума, що підлягає стягненню (а.с. 1-4).
У січні 2021 року до суду надійшов відзив від представника ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» - адвоката Оксамитного М.М., в якому останній просив  відмовити у задоволенні вказаного позову та покласти на позивача судові витрати.
На обгрунтування відзиву зазначав, що у своєму розрахунку позовних вимог позивач зазначав сукупний індекс інфляції в розмірі 114,4 % за період з 01 вересня 2019 року по 13 жовтня 2021 року та вказував суму, яка підлягає індексації, в розмірі 141 671,00 грн., тобто, повну суму, яку він сплатив за санаторно-курортне лікування за вказаний період. Вважає, що даний розрахунок суперечить ч. 6 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, а не вся сума, яка була сплачена ним на санаторно-курортне лікування. 
Зазначав, що законодавчо обмежено індексацію доходів громадян розміром прожиткового мінімуму, що відповідає меті його застування, визначеній в ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум». 
Крім того,  даний розрахунок позивача також суперечить ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, а також, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону україни «Про індексацію грошових доходів населення» для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Вказував, що, як вбачається з листа Головного управління статистики у м. Києві від 23 жовтня 2021 року № 124-07/3441-21, наданого позивачем в якості доказу, в жодному місяці за вказаний ним період з 01 вересня 2019 року по 13 жовтня 2021 року не було перевищено поріг у 103 %, аналогічна інформація міститься і на сайті Мінфіну. З урахуванням викладеного, посилаючись на норми ст. 2 та ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідач вважав, що у позивача взагалі не виникло право на індексацію, оскільки величина індексу споживчих цін у жодному місяці за вказаний ним період не перевищила поріг індексації у розмірі 103 відсотка.
 Крім того, відповідач зазначав, що позивачем помилково взято для індексації загальну суму витрат на санаторно-курортне лікування у розмірі 141 671,00 грн., не обмежуючись розміром прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, в даному випадку для осіб, що втратили працездатність, як того вимагає ч. 6 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», тому позовні вимоги не підлягають до задоволенню.
Також, звертав увагу, що рішенням Залізничного районного суду міста Києва від 09 липня 2001 року, на яке посилається позивач, ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (після зміни назви АТ «К.ЕНЕРГО») зобов`язане сплачувати ОСОБА_1 необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік за період з червня по вересень, тобто даним рішенням, встановлено лише період перебування на санаторно-курортному лікуванні позивача, за який повинні бути сплачені платежі. Вищевказаним рішенням не встановлено ні строків, ні порядку, ні місця, ні розміру грошових коштів, які необхідно сплачувати відповідачу, тобто рішення суду в цій частині є рішенням зобов`язального (немайнового) характеру.
 Стверджував, що відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України наступає виключно у разі невиконання виключно грошового зобов`язання, а не будь-якого іншого. Враховуючи той факт, що позивач не звертався до відповідача з грошовою вимогою, у відповідача не виникло зобов`язання з компенсації вартості санаторно-курортного лікування перед позивачем щодо виплати компенсації 141 671,00 грн. з 01 вересня 2019 року, як зазначає позивач. Відповідний обов`язок відповідача сплатити цю суму, виник з моменту набрання чинності рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 359/8818/20, після його перегляду в апеляційному порядку Київським апеляційним судом 15 вересня 2021 року. 
Вказував, що грошове зобов`язання у відповідача виникло з 15 вересня 2021 року, а кошти на виконання вищевказаного рішення були перераховані на рахунок позивача платіжним дорученням від 13 жовтня 2021 року № 2237495, тому, зазначений позивачем період для нарахування індексу інфляції та 3% річних не відповідає нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.
Крім того, зазначав, що встановлене судовими рішеннями Залізничного районного суду від 09 липня 2001 року та від 23 вересня 1969 року зобов`язання ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» щодо відшкодування ОСОБА_1 шкоди є деліктним, тобто, таким, яке нерозривно пов`язане з особою володільця, перехід права власності в порядку правонаступництва на майно, включаючи те, що є джерелом підвищеної небезпеки, не має наслідком переходу зобов`язань відшкодувати завдану цим джерелом шкоду. Згідно з п. 2.3 Статуту ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» відповідач є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» в частині переданих йому майна, прав та обов`язків згідно з розподільним балансом, а також в частині прав та обов`язків, що визначені абзацом 22 частини 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», відповідно до якої у разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків, перелік яких є вичерпним. Вказував, що ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не припинено як юридичну особу, лише відбулася зміна назви підприємства на АТ «К.ЕНЕРГО» та її місцезнаходження. Вказує на відсутність правонаступництва ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» за зобов`язаннями ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а тому, з цих підстав позов також не підлягає задоволенню (а.с. 36-41).
У відповіді на відзив позивач вказував, що його право на індексацію невиплаченого відшкодування у зв`язку зі збільшенням вартості життя в нього виникає з наступного дня, після понесення ним відповідних витрат на санаторно-курортне лікування, відповідно до рішення Залізничного районного суду міста Києва від 09 липня 2001 року. Зазначав, що в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Також вказував, що обставини щодо правонаступництва відповідача у зобов`язаннях по відшкодуванні завданої шкоди ОСОБА_1 були встановлені в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року, справа № 359/7656/17, провадження № 61-21434св19. Обставини шодо правонаступництва відповідача у зобов`язаннях по відшкодуванні завданої шкоди ОСОБА_1 були встановлені в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у цивільній справі № 359/9022/17, провадження № 61-1784св20, а тому не підлягають доказуванню (а.с. 54-56).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 13 555,96 грн. та 3 % річних у розмірі 3 691,21 грн. за період з 01 грудня 2020 року по 13 жовтня 2021 року від розміру відшкодування вартості санаторно-курортного лікування та медичних досліджень у 2019 та 2020 році відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 359/8818/20 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про стягнення витрат на придбання санаторно-курортних путівок, медичних досліджень та стягнення моральної шкоди, а всього на загальну суму 17 247,17 грн. В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» судовий збір на користь держави в сумі 908 грн. (а.с. 68-78).
Не погодившись з рішенням районного суду, 24 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку зі збільшенням вартості життя та 3 % річних та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
На обґрунтування скарги зазначав, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, звужує право позивача на відшкодування завданої шкоди у повному обсязі. Вважає помилковим висновок суду, що право позивача на відшкодування завданої шкоди виникло лише з 01 грудня 2020 року, тобто з дати звернення до суду з позовом, оскільки право позивача на відшкодування понесених витрат у повному обсязі на санаторно-курортне лікування у зв`язку з каліцтвом встановлено рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року, це право продовжує діяти, позивач свого права на відшкодування шкоди не позбавлений.
Зазначав, що відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, позивач звільнений від доказування свого права на відшкодування витрат на санаторно-куротне лікування в зв`язку з каліцтвом, оскільки це встановлено рішенням Залізничного районного суду міста Києва від 09 липня 2001 року, яке набрало законної сили, тому ця обставина не підлягає дозуванню.
У зв`язку з викладеним, вважає, що право на індексацію невиплаченого відшкодування у зв`язку зі збільшенням вартості життя у нього буде виникати кожного разу з наступного місяця після понесення ним відповідних витрат (а.с. 83-86).
Також 01 вересня 2022 року ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», в інтересах якого діє адвокат Халимон С.В., звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позову та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Не погоджувався з оскаржуваним рішенням, оскільки рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права всупереч ч. 1 ст. 263 ЦПК України, а також неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи.
Вказував, що задовольняючи позов, суд застосував до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, прийшовши до висновку, що витрати на придбання санаторно-курортних путівок та проведення медичних досліджень носять разовий характер, тому не підлягає застосування Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2003 року № 1078.
З таким висновком відповідач не погоджується, оскільки рішенням Залізничного районного суду міста Києва від 09 липння 2001 року ОСОБА_1 присуджено здійснювати платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік, тобто щорічно та довічно, тому такі платежі є періодичними, а не разовими.
Враховуючи вказані норми ст. 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у позивача взагалі не виникло право на індексацію, оскільки величина індексу споживчих цін у жодному місяці за вказаний ним період не перевищила поріг індексації у розмірі 103 %.
Звертав увагу, що суд дійшов до висновку, що обов`язок відповідача віщкодувати позивачу витрати на санаторно-курортне лікування виник лише з моменту пред`явлення такої вимоги позивачем, проте суд хибно встановив, оскільки до зверенння з позовом у справі № 359/8818/20 до суду у листопаді 2021 року позивач до відповідача з вимогою про відшкодування понесених витрат не звертався, такою вимогою слід рахувати пред`явлення відповідного позову до суду. Відповідач не погоджувався з даним висновком суду, оскільки пред`явлення позову не може бути розцінено як пред`явлення вимоги, адже позов адресований суду з метою поновлення вже пропущеного, на думку позивача, права на момент його подачі до суду, чого не відбулось в даному випадку, оскільки відповідач не був повідомлений про факт понесення витрат та їх розмір.
Отже, відповідач без наявності відповідної вимоги позивача, із заначенням вартості придбаних ним путівок, підтверджуючих документів та банківських реквізитів, просто фізично не міг виконати рішення Залізничного районного суду міста Києва від 09 липня 2021 року, за вказані у позові періоди (а.с. 118-124).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ»  підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у 1968 році, у віці 6 років позивач ОСОБА_1 були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті № 1298, що станом на 1968-1969 рік належав Київській міській електромережі «Київенерго», внаслідок чого йому встановлено 2 групу інвалідності з дитинства і довічно, та на підставі рішення Залізничного районного суду м.Києва від 09 липня 2001 року відповідача - Державну акціонерну енергопостачальну компанію «КИЇВЕНЕРГО» було зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень, зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування, встановлено рішенням суду довічно. Наведене підтверджується долученими до позовної заяви рішенням Залізничного районного суду м.Києва від 09 липня 2001 року та посвідченням серії НОМЕР_1 , довідкою до акту МСЕК № 012831 (а.с. 6,7-8).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року у справі № 359/8818/20 було частково задоволено позов ОСОБА_1 стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати понесені ним на придбання санаторно-курортних путівок, проведення медичних досліджень в сумі 141671 грн. та моральну шкоду в сумі 50000 гривень. В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в більшому розмірі - відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 359/8818/20 було залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про стягнення витрат на придбання санаторно-курортних путівок, медичних досліджень та стягнення моральної шкоди (а.с. 9-12).
ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» реорганізовано шляхом виділення ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ».
Відповідно до пункту 2.3 статуту ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» у частині переданого йому майна, прав та обов`язків згідно з розподільчим балансом, а також у частині прав та обов`язків, визначених частиною 13 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної мережі».
ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» перейменовано в АТ «К.ЕНЕРГО».
Відповідно до правовстановлюючих документів ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» останньому в порядку правонаступництва перейшли зобов`язання щодо, зокрема, безпечної експлуатації, технічного обслуговування та розвитку системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу електричної енергії.
У разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників (ч. 1 ст. 1205 ЦК України).
Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у цивільній справі № 359/9022/17 постанову Киїського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року скасовано, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року залишено в силі, якою замінено ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» у виконавчому листі № 2/359/771/2018, виданому 05 лютого 2019 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної з втратою професійної працездатності, у розмірі 369 150,28 грн. (а.с. 60-64).
Верховний Суд вказав, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що система розподілу електричної енергії була передана у володіння та управління ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», тому до вказаного господарського товариства перейшло зобов`язання з відшкодування ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної з втратою професійної працездатності.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зважаючи на викладені обставини, до «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» перейшло зобов`язання з відшкодування ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної з втратою професійної працездатності, оскільки система розподілу електричної енергії була передана у володіння та управління ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», а тому вказане господарське товариство є належним відповідачем у справі. 
 
За змістом ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.
За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1208 ЦК України).
У ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України у постанові від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Як було встановлено, рішенням Залізничного районного суду м.Києва від 09 липня 2001 року акціонерну енергопостачальну компанію «КИЇВЕНЕРГО» було зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень, зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування, встановлено рішенням суду довічно (а.с. 7-8).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року у справі № 359/8818/20 було частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати понесені ним на придбання санаторно-курортних путівок, проведення медичних досліджень в сумі 141 671 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в більшому розмірі - відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 359/8818/20 було залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року (а.с. 9-12).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив збільшити розмір відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із завданим каліцтвом, що був визначений постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року по справі № 359/8818/20-ц, у зв`язку із збільшенням вартості життя та 3% річних та стягнути з проіндексовані кошти та 3% річних.
У позовній заяві ОСОБА_1 навів розрахунок сум, які підлягають стягненню, в тому числі індексацію понесених ним витрат на санаторно-курортне лікування (придбання санаторно-курортних путівок та оплату медичних досліджень), що були стягнуті за рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 19 травня 2021 року, яке набрало законної сили 15 вересня 2021 року, а також 3% річних.
При цьому зі змісту наведеного розрахунку вбачається, що період нарахування позивач зазначив з 01 вересня 2019 року по 13 жовтня 2021 року та нарахування робив на усю суму витрат, не зважаючи на те, що частина стягнутих на його користь витрат була понесена ним у 2019 році, а частина - у 2020 році, та що з досудовою вимогою про відшкодування цих витрат до відповідача він не звертався. Ця обставина позивачем не заперечується, докази, які підтверджували протилежне суду надані не були. А до суду з вищезазначеним позовом про стягнення витрат на придбання санаторно-курортних путівок, медичних досліджень та стягнення моральної шкоди (справа №359/8818/20) позивач звернувся у листопаді 2020 року.
З цих підстав апеляційний суд визнав неспроможними доводи апеляційної скарги відповідача, що право позивача на компенсацію вартості санаторно-курортного лікування у сумі 141 671,00 грн., як і обов`язок відповідача сплатити цю суму виник з моменту набрання чинності рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області в справі № 359/8818/20, яке набрало законної сили після його перегляду в апеляційному порядку 15 вересня 2021 року, оскільки обов`язок відшкодовувати позивачу витрати на санаторно-курортне лікування встановлено рішенням Залізничного районного суду м.Києва від 09 липня 2001 року і такий обов`язок має виконуватися після пред`явлення доказів понесення таких витрат позивачем.
Оскільки до звернення з позовом до суду у листопаді 2020 року позивач до відповідача з вимогою про відшкодування понесених витрат на санаторно-курортне лікування не звертався, такою вимогою слід рахувати пред`явлення відповідного позову до суду.
Згідно з вимогами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, а також .
Суд також звертає увагу, що в силу положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Зважаючи на принципи змагальності та диспозитивності, а також враховуючи вимоги ч. 6 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов вірного висновку, що оскільки згідно з постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року встановлено, що позивач звернувся з позовом про стягнення понесених витрат у листопаді 2020 року (точну дату не вказано, не виключно в останній день місяця), і відповідач в добровільному порядку не виконав зобов`язання щодо відшкодування документально підтверджених витрат на суму 141 671,00 грн., розмір яких також встановлено рішенням суду та не підлягає доказуванню, він зобов`язаний в силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити позивачу додатково суму інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період прострочення з 01 грудня 2020 року по 13 жовтня 2021 року, тобто в межах доведеного строку прострочення грошового зобов`язання.
Разом з тим, апеляційний суд не погодився з розрахунком суду першої інстанції суми інфляційних втрат у розмірі 13 555,96 грн. та 3 % річних у розмірі 3 691,21 грн., виходячи з наступного.
Розрахунок суми інфляційних втрат здійснюється за період з 01 грудня 2020 року по 13 жовтня 2021 року виходячи з суми боргу 141 671,00 грн.
Індекс інфляції за вказаний період становив: грудень 2020 - 100,90; січень 2020 - 101,30; лютий 2021 - 101,00; березень 2021 - 101,70; квітень 2021 - 100,70; травень 2021 - 101,30; червень 2021 - 100,20; липень 2021 - 100,10; серпень 2021 - 99,80; вересень 202 - 101,20.
Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період: IIc (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) = 1.08491248.
Таким чином, інфляційне збільшення становить 12 029,64 грн. (141 671,00 x 1.08491248 - 141 671,00).
Розрахунок 3% річних здійснюється також за період з 01 грудня 2020 року по 13 жовтня 2021 року виходячи з суми боргу 141 671,00 грн.
Розрахунок здійснюється за формулою: С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
Таким чином, сума 3 % річних становить 3 690,22 грн. (141 671,00 x 3 % x 31 : 366 (у 2020 році) : 100), (141 671,00 x 3 % x 286 : 365 (у 2021 році) : 100).
З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 12 029,64 грн. та 3 % річних у сумі 3 690,22 грн., що разом становить 15 719,86 грн.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду слід змінити, зменшивши суму стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат  та 3 % річних з 17 247,17 грн. до 15 719,86 грн.
Доводи позивача, що суму інфляційного збільшення слід рахувати виходячи з величини приросту індексу споживчих цін 114,4 % колегія суддів відхилила, оскільки розрахунок здійснювався за період з 01 грудня 2020 року по 13 жовтня 2021 року, а згідно з наданою позивачем довідкою Головного управління статистики у м. Києві від 23 жовтня 2021 року інфекс інфляції за кожень місяць у 2020 році та 2021 році не перевищував 103 % (а.с. 15).
При цьому, зідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17 липня 2003 р. № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині стягуваних сум інфляційних втрат та 3 % річних з відповідача на користь позивача, в іншій частині рішення районного суду ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального  права, а наведені в апеляційних скаргах доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування оскаржуваного рішення, і висновків суду не спростовують, тому апеляційні скарги підлягають задоволенню частково на підставі ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Інші доводи апеляційних скарг цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» -задовольнити частково.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2022 року - змінити в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» на користь ОСОБА_1 суми інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 13 555 гривень 96 копійок та 3% річних у розмірі 3 691 гривня 21 копійка за період з 01 грудня 2020 року по 13 жовтня 2021 року від розміру відшкодування вартості санаторно-курортного лікування та медичних досліджень у 2019 та 2020 році відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у справі №359/8818/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про стягнення витрат на придбання санаторно-курортних путівок, медичних досліджень та стягнення моральної шкоди, а всього на загальну суму 17 247 гривень 17 копійок - зменшивши розмір інфляційних втрат з 13 555 гривень 96 копійок до 12 029 гривень 64 копійок, зменшивши розмір 3 % річних з 3 691 гривні 21 копійок до 3 690 гривень 22 копійокта загальної суми стягнення - зменшивши її розмір з 17 247 гривень 17 копійок до 15 719 гривень 86 копійок.
В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                          Л.Д. Махлай

                                                                                                          В.М. Ратнікова