ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року 
м. Київ

справа №620/6139/20
адміністративне провадження № К/9901/25920/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л., Стеценка С.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 (суддя Баргаміна Н.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 (колегія суддів: Костюк Л.О., Бужак Н.П., Кобаль  М.І.) у справі №620/6139/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови, викладеної в рішенні від 04.11.2020 №250-0325-8/4277, в задоволенні заяви позивача стосовно призначення пенсії за вислугу років; зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років на пільгових умовах з 23.06.2016.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що право на пенсію за вислугу років не ставиться в залежність від наявності кількості виключно календарної вислуги, а тому він має право на призначення пенсії, враховуючи вислугу років у пільговому обчисленні, яка становить 25 років 8 місяців 18 днів.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від      26.01.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021, в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з судовими рішеннями, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким  позов задовольнити повністю.
В касаційній скарзі вказує, що у Законі №2262-XII міститься бланкетна норма, яка надає Кабінету Міністрів України право встановлювати порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсії. Позивач не погоджується із висновком судів попередніх інстанцій щодо незастосування до спірних правовідносин Постанови №393 через конкуренцію норм права та преюдицію статті 12 Закону №2262-XII, оскільки у даному випадку вказані нормативно-правові акти зовсім не містять суперечливих норм, які б зумовлювали застосування нормативно-правового акту, що має вищу юридичну силу. На думку позивача, враховуючи положення статті 17-1 Закону №2262-XII, у разі обчислення пільгового періоду пенсії за наведеним законом, Постанова № 393 підлягає обов`язковому застосуванню, оскільки саме цією постановою визначено порядок обчислення вислуги років на пільгових умовах. Зазначення у статті 12 Закону №2262-XII терміну «календарна вислуга років» не може виключати можливість пільгового обчислення цієї вислуги років, що визначено Постановою № 393, а тлумачення цієї норми Закону буквально суперечить статті 17-1 Закону №2262-XII.
Також посилається, що судами при постановленні судових рішень не враховано єдину празостосовчу  практику у спірних правовідносинах, яка сформована об`єднаною палатою КАС ВС у справі № 805/3923/18.
Ухвалою Верховного Суду від 06.09.2021 відкрито касаційне провадження на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, оскільки  в касаційній скарзі позивач посилається на те, що оскаржувані судові рішення не відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, судові рішення залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи та вимоги касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами встановлено, що на підставі наказу голови Національної поліції України від 23.06.2016 № 422 о/с «По особовому складу Департаменту захисту економіки» підполковника поліції ОСОБА_1 , начальника відділу управління захисту економіки в Чернігівській області було звільнено за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 30.06.2016. Стаж служби в поліції складає 18 років 10 місяців 15 днів, вислуга років на пільгових умовах - 6 років 10 місяців 03 дні.
На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі № 620/3255/19 Сектором з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області було надіслано подання від 29.05.2020 № 813 з відповідним документами про призначення позивачу пенсії, згідно якого вислуга років для призначення пенсії станом на 30.06.2016 складає 25 років 08 місяців 18 днів, календарна - 18 років 10 місяців 15 днів.
За наслідками розгляду подання, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було прийнято рішення, оформлене протоколом № 153 від 03.11.2020, про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки позивач на день звільнення не мав визначеної Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» необхідної вислуги років для призначення пенсії (22 календарних років та 6 місяців і більше).
Листом № 2500-0325-8/42777 від 04.11.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 , що на день звільнення зі служби (30.06.2016) позивач не має визначеної Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» необхідної вислуги років для призначення пенсії (22 календарних роки та 6 місяців і більше), призначити пенсію за вислугу років немає законних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що  позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки необхідно враховувати лише вислугу в календарному обчисленні. Суди  зазначили, що положення пункту 3 Постанови №393 суперечать приписам пункту «а» статті 12 Закону N2262-XII, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми, що мають вищу юридичну силу - норми Закону N2262-XII.
При постановленні судових рішень суди послались на постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 806/1470/16, від 15.08.2019 у справі № 281/459/17, від 22.08.2019 у справі № 295/7220/16-а, від 30.09.2019 у справі № 360/1432/19, від 24.10.2019 у справі № 295/7219/16-а, від 14.11.2019 у справі № 806/1469/16, від 29.01.2020 у справі № 344/9109/17, від 23.06.2020 у справі № 750/10827/16-а, від 20.01.2021 у справі № 620/509/19.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які проходили службу, зокрема      в органах внутрішніх справ, Національній поліції є, зокрема Закон № 2262-ХІІ.
Згідно із пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІ (в редакції, яка діяла на час звернення позивача із заявою щодо підготовки документів для призначення йому пенсії) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Отже, положеннями статті 12 Закону N 2262-XII визначено, що право на пенсію за вислугу років відповідно виникає за наявності двох умов: звільнення зі служби та наявності необхідної вислуги років.
Відмовляючи у задоволенні      позовних вимог суди виходили із того, що на день звільнення зі служби календарна вислуга років позивача за час роботи його в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України на становила 18 років 10 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років з огляду на те, що пенсія за вислугу років призначається при наявності саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років.
Разом з цим колегія суддів вважає такі висновки помилковими, оскільки статтею 17 Закону N 2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону N 2262-XII встановлено порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затверджений постановою № 393.
Пунктом 3 Порядку № 393 визначено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:
г) один місяць служби за сорок днів: час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ         (абз. 4  пп. "г" п. 3 Порядку № 393);
в) один місяць служби за півтора місяця: час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ (абз. 27 пп. "в" п. 3 Порядку № 393 виключений постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 № 780).
Колегія суддів наголошує на тому, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №   2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18.
У вищезазначеній постанові Судова палата сформувала наступні правові висновки: «В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови №393».
У справі, яка розглядається, а також у справі № 620/3255/19, рішення у якій набрало законної сили, суди встановили, що з урахуванням періоду пільгової, вислуга років позивача складає 25 років 08 місяців 18 днів.
Отже, з урахуванням правового висновку, наведеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а та постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправним оскаржуваного рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону   №   2262-ХІІ.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не може погодитись      із висновками судів попередніх інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення постановлені без врахування висновків, викладених в постановах Верховного Суду у справах №   805/3923/18-а та №480/4241/18,
Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки Суд скасовує рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати підлягають новому розподілу.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги в сумі 3952,20 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати протиправними дій відповідача щодо відмови, викладеної в рішенні від 04.11.2020 №250-0325-8/4277, в задоволенні заяви ОСОБА_1 стосовно призначення пенсії за вислугу років.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (код ЄДРПОУ 21390940, вул. П`ятницька, 83а, м. Чернігів)  призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 )  пенсію за вислугу років на пільгових умовах з 23.06.2016.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (код ЄДРПОУ 21390940, вул. П`ятницька, 83а, м.  Чернігів) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати в сумі   3952,20 грн.
Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 А.Ю. Бучик

Судді                                                                                           Л.Л. Мороз 

                                                                                          С.Г. Стеценко