ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4161/21  Номер провадження 22-ц/814/4427/22	Головуючий у 1-й інстанції Дядечко  І.І.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.
Суддів: Пилипчук Л.І., Хіль Л.М.
Секретар: Владіміров Р.В.
За участю ОСОБА_1 , адвоката Ялисоветського А.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , Тровариства з обмеженою відповідальністю "Терра-Макс", за участі третьої особи Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання приватизації земельної ділянки такою, що не відбулася або нікчемною, визнання права на приватизацію земельної ділянки, та стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом  ОСОБА_2 , Тровариства з обмеженою відповідальністю "Терра-Макс", за участі третьої особи Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання приватизації земельної ділянки такою, що не відбулася або нікчемною, визнання права на приватизацію земельної ділянки, та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позову посилався на те, що в 2018 році відбулась приватизація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , при цьому позивача як сусіда, який володіє будинком АДРЕСА_2 , не було залучено до процесу приватизації. 
Вказує, що приватизація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , була проведена таким чином, що межа сусідніх земельних ділянок проходить по стінах його господарських будівель, що в свою чергу обмежує його право повноцінно користуватись своїм майном. 
Просив суд визнати приватизацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , якою володіє ОСОБА_2 , такою що відбулась з порушенням протоколу приватизації та без урахування викладених позивачем норм права, такою що не відбулась або нікчемною; визнати за позивачем право приватизувати об`єм землі, який забезпечить йому право користування та розпорядження його майном; судові витрати покласти на відповідача; після визнання судом, хто винний в ситуації, яка склалася на даний час, просить суд своїм рішенням змусити винних сплатити йому моральні збитки, які позивач оцінює в 100 000 грн.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2022 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення оскаржив позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги наводить доводи, викладені у позовній заяві. Наголошує на незаконності проведення приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та порушення його прав як суміжного землекористувача. 
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.
Судом першої інстанції встановлено, що матері позивача - ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 02.10.1998 за №3-2544, свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 02.10.1998 за №3-2546, зареєстрованих в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №44 за реєстровим №4911, належав житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . 
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №177693, на підставі рішення Крюківської районної ради ХХІV скликання від 16.09.2004 ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 482 кв.м., розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5310436500:09:004:0067.
Згідно заповіту, посвідченого 05.07.1999 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., зареєстровано в реєстрі за №5094, ОСОБА_3 на випадок її смерті зробила розпорядження, відповідно до якого належний їй житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла в рівних частках позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набули право власності на спадкове майно, після померлої ОСОБА_3 , яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , по 1\2 частині кожний. 
Отже, як вірно встановлено місцевим судом, до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 перейшло на підставі ст. 1225 ЦК України, на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Вподальшому судом встановлено, що земельна ділянка площею 482 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що перебувала у приватній власності спадкодавця ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №177693, та в подальшому у спільному користуванні позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , припинила своє існування як об`єкт цивільних прав, згідно п. 13 ст. 791 ЗК України. Відповідно була сформована земельна ділянка площею 187 кв.м. та земельна ділянка площею 295 кв.м.
Як встановлено в ході судового розгляду у суді першої інстанції, та не заперечувалось позивачем, власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу, ВРВ №064395, 24.09.2010 посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. №7009, є ОСОБА_5 та земельна ділянка площею 187 кв.м. на час розгляду справи перебуває в приватній власності останньої. 
Інша частина земельної ділянки площею 295 кв.м., на якій розташована Ѕ частина належного позивачу ОСОБА_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , наразі не сформована та інформація про неї не внесена до Державного земельного кадастру. 
ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу будинку, посвідченого 15.06.2000 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. 
Відповідно до Акту про передачу на зберігання землекористувачу межових знаків та встановлення і узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_1 від 27.09.2000, землекористувач ОСОБА_2 , представник КФ ДП «Східгеоінформ» Щербина Г.М., представник земельного управління Лізун Ю.М., представники суміжних землекористувачів: ОСОБА_12. по АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 по АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 по АДРЕСА_6 , ОСОБА_9 по АДРЕСА_6 , ОСОБА_10 по АДРЕСА_7 , ОСОБА_3 по АДРЕСА_8 , провели встановлення та погодили в натурі межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме від точки 1-2-3-4-2 по дерев`яному паркану, -6 по металевій сітчастій огорожі, -7-8-1 по стіні н/кам.будівлі та металевого паркану. Встановлені межові знаки передані ОСОБА_2 на зберігання. Попереджено, що землевласник несе відповідальність за збереження межових знаків. 
Згідно державного акту на право приватної власності серії ІІ-ПЛ №030653, ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів від 13.04.2001 №688, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0518 гектарів (518 кв.м.) в межах згідно плану. Землю передано для будівництва житлового будинку і господарських будівель. Згідно опису меж (масштаб 1:500) земельна ділянка межує від А до Б - земля міської ради, Б до В - землі гр. ОСОБА_12, Г до Д землі гр. ОСОБА_7 , Д до Е - землі гр. ОСОБА_8 , Е до Ж - землі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Ж до А - землі ОСОБА_3 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факту порушення його прав та інтересів, що полягало у перенесені межі та самовільному зайнятті відповідачем частини земельної ділянки, яка належить позивачу, не доведено факту невідповідності розміру та площі земельних ділянок відповідно до наявних державних актів, а також те, що приватизація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , якою володіє відповідач ОСОБА_2 , відбулась без погодження меж з власником земельної ділянки АДРЕСА_8 ОСОБА_3 , та відбулась з порушенням вимог чинного законодавства.
Крім того, суд вказав, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, позовні вимоги в частині визнання права на приватизацію земельної ділянки пред`явлені до неналежних відповідачів, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд також дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від встановлення порушеного права, а судом не встановлено порушення права позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду. 
Згідно з п. 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про державний земельний кадастр» (Закон №3613-VI від 07.07.2011) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Як вірно встановлено місцевим судом, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 є сформованою. Для внесення відомостей стосовно зазначеної земельної ділянки до державного земельного кадастру та їх державної реєстрації - необхідно було виготовити технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5307374302018, сформованого 17.05.2018, 17.05.2018 проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 518 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєно кадастровий номер 5310436500:09:004:0603 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 07.05.2018, виготовленою ТОВ «Компанія Терра - Макс», відділом у м. Кременчуці Міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та м. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №125406541, сформованого 25.05.2018, за заявою ОСОБА_2 , за останньою на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:41302303 від 25.05.2018 ОСОБА_11 , виконавчий комітет Омельницької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 518 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5310436500:09:004:0603. Підстава виникнення права власності: державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: ІІ-ПЛ №030653, виданий 16.05.2001, видавник: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, та наводячи аналогічні доводи у апеляційній скарзі позивач посилається на те, що у 2018 році відповідач ОСОБА_2 під час виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , для внесення відомостей стосовно зазначеної земельної ділянки до державного земельного кадастру та її державної реєстрації, була перенесена межа, в результаті чого його земельна ділянка АДРЕСА_1 зменшилась на 48 кв.м.
Разоми з цим, з матеріалів справи вбачається, що листами-відповідями виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області наданими на звернення ОСОБА_1 повідомлено, що спеціалістами підрозділів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 23.06.2021, 04.08.2021 спільно з представниками землевпорядних організацій - розробниками землевпорядної документації на суміжні земельні ділянки, в присутності позивача, було проведено обстеження належної позивачу частини садиби АДРЕСА_8 , в ході якого перенесення існуючої огорожі та відповідно порушень меж садиби візуально не зафіксовано не було.
При цьому місцевим судом встановлено,що фактично замір земельної ділянки по АДРЕСА_8 не проводився, а відомості в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_8 , виготовленого КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» (інвентаризаційна справа 6799, квартал 695) станом на 25.05.2021, про площу земельної ділянки 482 кв.м. вказано за даними земельно-кадастрової документації, на підставі якої був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №177693, на ім`я гр. ОСОБА_3 .
Отже місцевий суд дійшов вірного висновку, що позивачем не надано доказів порушення відповідачами його права користування земельною ділянкою, оскільки позивачем не доведено перебування у його користуванні чи власності земельної ділянки загальним розміром 530 кв.м., та визначенні її на місцевості з закріпленням меж в натурі з описом межових знаків чи лінійних межових споруд і їх прив`язок до існуючих будівель чи пунктів державної геодезичної мережі, та доказів того, що відповідач ОСОБА_2 при отриманні у власність земельної ділянки розміром 518 кв.м., яка є суміжною, захопила частину саме його земельної ділянки. 
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про неналежний спосіб захисту порушеного права, обраного позивачем.
Нормами ч. 5 ст. 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить виключно до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Положеннями ч. 1 ст. 155 ЦК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Оскільки позивачем не надано доказів реалізації його права на отримання у власність земельної ділянки у встановленому законом порядку, шляхом звернення до відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, та відповідно порушення його права на таку реалізацію, місцевий суд вірно вказав, що позовні вимоги щодо визнання за позивачем права приватизувати об`єм землі, який забезпечить йому право користуватися та розпоряджатися своїм майном, а також позовні вимоги в частині визнання приватизації земельної ділянки такою, що не відбулась або нікчемною, визнання права на приватизацію земельної ділянки не є у даному випадку ефективним способом захисту права позивача. 
Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог щодо захисту права позивача, а такого порушення місцевим судом встановлено не було, отже також не підлягають до задоволення.
Наведені в апеляційній скарзі, доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2022 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Суддя-доповідач                                                                     Ю. В. Дряниця

Судді:                                                                                       Л.І. Пилипчук

                                                                                                  Л.М. Хіль