ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1904/22 Справа № 207/831/20 	  	Головуючий у першій інстанції:  Бистрова Л. О. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» про визнання незаконним встановлення змін істотних умов праці та їх скасування, відновлення колишніх умов праці з повним робочим тижнем і повним робочим часом та посадового окладу, чинного до введення змін істотних умов праці; про визнання днями вимушеного прогулу вільні дні, встановлені незаконним введенням змін істотних умов праці; про стягнення невиплаченої заробітної плати (з проведенням індексації) в результаті незаконного встановлення змін істотних умов праці в розмірі посадового окладу, чинного до введення змін істотних умов праці; про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, про поновлення на роботі; про скасування у трудовій книжці запису про звільнення та внести запис про поновлення на роботі; про визнання днями вимушеного прогулу всі дні з дати звільнення по дату винесення рішення суду; про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу після звільнення; про стягнення вихідної допомоги за порушення власником законодавства про працю, умов трудового та колективного договору; про відшкодування майнових витрат та моральної шкоди, – 

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона працювала на посаді провідного інженера бюро нестандартного механічного обладнання, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат». Відповідно до наказу №1217 генерального директора ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» від 01 жовтня 2019 року «Про зміни в організації виробництва та праці структурних підрозділів» працівникам комбінату введено режим неповного робочого часу із зайнятістю не більше 60 % від балансу робочого часу, з оплатою за фактично відпрацьований час. З наказом вона ознайомлена 04 жовтня 2019 року. Цей наказ видано без погодження з профспілкою. Наказом від 27 листопада 2019 року №1367 «Про введення графіків роботи з неповним робочим часом» працівникам комбінату введено графіки роботи з зайнятістю від 60% до 1% від балансу робочого часу в одну робочу зміну. Її ознайомлено з цим наказом та в усній формі повідомлено про те, що вона буде працювати за графіком №7А304, який є додатком до наказу, тобто працювати в режимі неповного робочого часу із зайнятістю 30 % від балансу робочого часу, з дводенним робочим тижнем, в одну зміну (денну), тривалість зміни 5,53 години, вихідні – середа, четвер, п`ятниця, субота, неділя. Розпорядженням по відділу устаткування від 06 грудня 2019 року №966 «Про зміну графіку та режиму роботи» введено в дію вказаний графік. З розпорядженням її ознайомлено 06 грудня 2019 року. Про те, що ці зміни стосуються і її, вона письмово повідомлена не була. Як стало відомо пізніше, всім працівникам відділу устаткування, окрім неї, надано повідомлення від 29 листопада 2019 року про те, що їм запропоновано перейти на режим повного робочого часу. Наказом по підприємству від 30 грудня 2019 року №1498 «О порядке организации работы персонала в январе 2020 г.» встановлено, що мінімальний розмір заробітної плати працівників не може бути меншим 2/3 посадового окладу, а неповний робочий час може встановлюватися лише за заявою працівника. Таку заяву вона не оформляла. На ім`я генерального директора були направлені звернення стосовно неправомірності її переведення на роботу з неповним режимом робочого часу. Листом від 27 жовтня 2020 року №01/149 генеральний директор надав формальну відповідь, вказавши на те, що графіки роботи встановлюються індивідуально для кожного працівника. Стосовно того, що її обрано до складу профспілкових органів, адміністрації комбінату стало відомо тільки в січні 2020 року. Зазначала, що до складу профспілкових органів її обрано 04 жовтня 2019 року. Розпорядженням від 16 березня 2020 року №105 по відділу устаткування (з посиланням на накази від 01 жовтня 2019 року №1217 та від 27 листопада 2019 року №1367) їй в черговий раз змінено графік роботи і встановлено новий графік №7А001 із зайнятістю 1% робочого часу. Переведення буде здійснено не раніше 18 травня 2020 року. Із вказаним розпорядженням ознайомилась та зазначала, що не згодна. Адміністрацією підприємства взагалі не видано ніяких документів, які б доводили або підтверджували, що на комбінаті фактично відбулися зміни в організації виробництва та праці. Наказом (розпорядженням) від 18 травня 2020 року №511 (виданим у період її хвороби, що підтверджується листком непрацездатності), позивач звільнена з роботи згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у зв`язку з відмовою від продовження роботи, у зв`язку зі зміною істотних умов праці. Незважаючи на те, що в наказі №511 підставою для звільнення є пункт 6 частини першої статті 36 КЗпП України, вона не давала адміністрації комбінату ні письмової, ні усної відмови від продовження роботи. Крім цього, згоду на звільнення виборного члена профактиву, профспілковий комітет не надавав, що є грубим порушенням колективного договору. У день звільнення, 18 травня 2020 року, позивач не отримала фінансовий розрахунок і розрахунковий лист з розшифровкою нарахувань, не отримала компенсацію за невикористані дні відпустки, не отримала наказ про своє звільнення, трудова книжка залишилась у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», і навіть 19 травня 2020 року на її прохання видати довідку про нараховані при звільненні суми, їй було відмовлено. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила: 
визнати незаконним та скасувати попередження, розпорядження та накази про встановлення їй змін істотних умов праці: попередження від 04.10.2019 року, від 16.03.2020 року, розпорядження №966 від 06.12.2019 року, №105 від 16.03.2020 року, наказ №1217 від 01.10.2019 року, №476к від 07.10.2019 року, №1367 від 27.11.2019 року;
відновити колишні умови праці з повним робочим тижнем і повним робочим часом та посадовим окладом у розмірі 11979,00 грн., чинним до введення змін істотних умов праці; 
визнати днями вимушеного прогулу вільні дні, встановлені незаконним введенням змін істотних умов праці; 
стягнути з відповідача середню заробітну плату (з проведенням індексації) за дні вимушеного прогулу - вільні дні за графіком роботи, в результаті незаконного встановлення змін істотних умов праці в розмірі посадового окладу, чинного до введення змін істотних умов праці в сумі 51114,00 грн.; 
визнати незаконним наказ (розпорядження) №511 від 18.05.2020 року про її звільнення за п. 6 ст. 36 КзпП України;
скасувати дію наказу (розпорядження) про звільнення №511 від 18.05.2020 року; 
відновити її на роботі в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» з 18.05.2020 року на посаді провідного інженера бюро нестандартного механічного обладнання, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування; 
зобов`язати відповідача скасувати у трудовій книжці запис про звільнення позивачки за п. 6 ст. 36 КзпП України та зробити запис про відновлення її на роботі; 
визнати днями вимушеного прогулу усі дні з дати її звільнення (18.05.2020 року) по дату винесення рішення суду; 
стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.05.2020 року по день ухвалення рішення суду, відповідно до розміру посадового окладу 11979,00 грн., матеріальні витрати на лікування в результаті захворювання, яке сталось внаслідок незаконного встановлення змін істотних умов праці, в сумі 3551,22 грн., вихідну допомогу за порушення власником законодавства про працю, умов трудового та колективного договору, у розмірі тримісячного середнього заробітку, а також моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. (а.с. 189-190 т.1). 
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано наказ (розпорядження) від 18 травня 2020 року № 511 ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України незаконним та скасовано його. Поновлено ОСОБА_1 на роботі у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» з 18 травня 2020 року на посаді провідного інженера бюро нестандартного механічного обладнання, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування. Стягнуто з ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 18 травня 2020 року по дату винесення рішення суду – 20 жовтня 2020 року) у розмірі 69167,52 грн без утримання податків і платежів. Стягнуто з ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 4000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 138-146 т.2). 
Додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року резолютивну частину рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року доповнено наступним абзацом: «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» судовий збір на користь держави в сумі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок» (а.с. 181 т.1). 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 15 квітня 2021 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» задоволено частково. Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року в частині визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади провідного інженера бюро нестандартного механічного обладнання, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування, відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, з 18 травня 2020 року на 22 травня 2020 року. Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. У решті рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року залишено без змін (а.с. 126-134 т.3). 
Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 208-217 т.3). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 156-161 т.2).
Також з апеляційною скаргою звернулось ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким змінити дату звільнення позивачки з 18.05.2020 року на 22.05.2020 року (а.с. 182-199 т.2). 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 працювала на посаді провідного інженера бюро нестандартного механоустаткування, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (а.с. 5-7 т.1). 
01 жовтня 2019 року генеральним директором ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» видано наказ №1217 «Про зміни в організації виробництва та праці структурних підрозділів» (а.с. 11-12 т.1). 
Відповідно до зазначеного вище наказу, з 01 грудня 2019 року для працівників комбінату тимчасово, на період зупинки роботи основних агрегатів та обладнання, введено режим неповного робочого часу за графіком 7А із зайнятістю не більше 60 % від балансу робочого часу, з оплатою за фактично відпрацьований час.
04 жовтня 2019 року ОСОБА_1 обрано профгрупоргом профгрупи Первинної профспілкової організації «Металістів» (далі – ППО «Металістів») у відділі устаткування ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (а. с. 34 т.1). 
Наказом від 27 листопада 2019 року №1367 «Про введення графіків роботи з неповним робочим часом» введено з 01 грудня 2019 року в дію графіки роботи з неповним робочим часом згідно з додатком (а.с. 13, 14-15 т.1). 
ОСОБА_1 ознайомлено з вказаним вище наказом та повідомлено про те, що вона буде працювати за графіком №7А304, який є додатком до наказу, тобто працювати в режимі неповного робочого часу із зайнятістю 30 % від балансу робочого часу, за дводенним робочим тижнем, в одну зміну (денну), тривалість зміни 5,53 години, вихідні – середа, четвер, п`ятниця, субота, неділя. 
Розпорядженням по відділу устаткування від 06 грудня 2019 року №966 «Про зміну графіку та режиму роботи» введено в дію вказаний вище графік, з яким позивачку ознайомлено 06 грудня 2019 року (а.с. 21 т.1). 
Відповідно до копії службової записки профспілкового комітету ППО «Металістів» від 06.12.2019 року №724, останній надає згоду на зміну графіка роботи провідного інженера бюро нестандартного механоустаткування, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування ОСОБА_1 (таб. №96487) на графік роботи №7А304 для працівників комбінату, що працюють в режимі неповного робочого часу із зайнятістю 30% від балансу робочого часу, по дводенному робочому тижні, в одну зміну (денну), вихідні дні (середа, четвер, п`ятниця, субота, неділя) (а.с. 82 т.1). 
В подальшому, враховуючи перерозподіл функцій провідного інженера бюро нестандартного механоустаткування, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування між раніше створеною Робочою групою, відсутністю номенклатури матеріалів та устаткування на даний час, закріпленою за ОСОБА_1 та низькою завантаженістю, профспілковий комітет ППО «Металістів» надав згоду на переведення провідного інженера бюро нестандартного механоустаткування, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування ОСОБА_1 на графік роботи №7А001 для працівників комбінату, що працюють в режимі неповного робочого часу із зайнятістю 1% від балансу робочого часу, в одну зміну (денну), що підтверджується копією службової записки від 13.03.2020 року №271 (а.с. 226 т.1). 
Розпорядженням ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» від 16.03.2020 року №105 по відділу устаткування позивачці змінено графік роботи №7А304 зі спливом 2-х місячного терміну з дати ознайомлення з розпорядженням від 16 березня 2020 року, але не раніше 18 травня 2020 року, на графік №7А001 із зайнятістю 1% від балансу робочого часу, в одну зміну (денну), згідно додатку №1, який вводиться з 18.05.2020 року (а.с. 222, 223 т.1). 
Зі вказаним вище розпорядженням від 16.03.2020 року №105 ОСОБА_1 була ознайомлена 16.03.2020 року, зазначивши також, що вона не згодна, так як порушена ст. 43 Конституції України (а.с. 222 т.1). 
16 березня 2020 року ОСОБА_1 було запропоновано відповідачем отримати попередження про введення змін суттєвих умов праці від 16.03.2020 року, однак позивачка відмовилась від отримання вказаного письмового попередження, що підтверджується копією акту про відмову в ознайомленні з попередженням про введення змін суттєвих умов праці, складеного 16.03.2020 року начальником відділу устаткування, заступником начальника відділу кадрів та начальником бюро інженерних служб ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (а.с. 224, 225 т.1). 
Крім того, 16 березня 2020 року ОСОБА_1 запропоновано ознайомитись із списком наявних на комбінаті вакансій та отримати направлення на співбесіду із числа вакантних місць, але від ознайомлення із списком вакансій та отримання направлення позивач відмовилась, про що свідчить акт, складений 16 березня 2020 року заступником начальника відділу кадрів, провідним інженером бюро по роботі з персоналом відділу кадрів та провідним інженером по роботі з персоналом відділу кадрів ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (а.с. 76 т.2). 
12 травня 2020 року відповідач направив позивачці поштою лист №05/1-628 від 12.05.2020 року з пропозицією надати згоду або відмову продовжити роботу після введення змін суттєвих умов праці; також у вказаному листі зазначено, що у випадку відмови від роботи в нових умовах, або якщо в строк до 18.05.2020 року від позивачки не надійде заява про згоду продовжити роботу на нових умовах, укладений трудовий договір буде розірваний згідно пункту 6 статті 36 КЗпП України (а.с. 227, 228 т.1). 
ОСОБА_1 своєї згоди на продовження роботи на нових умовах не надала.
Наказом (розпорядженням) від 18 травня 2020 року №511 «Про припинення трудового договору (контракту)», ОСОБА_1 звільнено з роботи 18 травня 2020 року, у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України (а.с. 191, 192 т.1).
Також встановлено, що з 12 травня 2020 року по 21 травня 2020 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АДЮ №089951, виданого медико-санітарною частиною ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (а.с. 152 т.1, 131 т.2). 
Згідно листа профспілкового комітету Первинної профспілкової організації «Металістів» від 06.06.2022 року №380, зокрема, профспілковим комітетом ППО «Металістів» раніше не надавалась згода на звільнення члена виборного профспілкового органу ППО «Металістів» ОСОБА_1 з посади провідного інженера бюро нестандартного механоустаткування, запчастин та металоконструкцій відділу обладнання в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», оскільки адміністрація комбінату не зверталася за попередньою згодою до профспілкового комітету ППО «Металістів» про надання згоди або відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та не повідомляла профспілковий комітет про її звільнення (а.с. 46-47 т. 4).
Відповідно до змісту вказаного вище листа від 06.06.2022 року №380 та копії витягу з протоколу №10 засідання президії ППО «Металістів» від 06.06.2022 року, профспілковим комітетом ППО «Металістів» надано згоду на звільнення члена виборного профспілкового органу ППО «Металістів» ОСОБА_1 з посади провідного інженера бюро нестандартного механоустаткування, запчастин та металоконструкцій відділу обладнання в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (а.с. 75 т.4). 
Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач зазначала, що на комбінаті не відбувалось змін в організації виробництва і праці, а тому розпорядження щодо зміни істотних умов праці, є незаконним.
Відповідно до частин 2, 6 статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 
Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 
Відповідно до частин 3, 4 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. 
В пункті 10 Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» наведено лише орієнтовний перелік заходів, які можуть бути віднесені до змін в організації виробництва і праці: раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо, тобто цей перелік не є виключним. 
Виходячи із викладеного, необхідно розмежовувати поняття «зміни в організації виробництва і праці» та «зміна істотних умов праці». 
Про це, зокрема, вказав Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі №754/8595/17-ц (провадження №61-34818св18), вказавши, що зміна істотних умов праці за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці (постанова Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі №6-2748цс15). 
Отже, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.
При цьому, законодавством України не передбачено норм, якими прямо визначено, що саме є змінами в організації виробництва і праці, такого переліку та критеріїв законодавчо не встановлено.
Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2019 року господарським судом Дніпропетровської області 31 травня 2019 року відкрито провадження у справі №904/2104/19 про банкрутство ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (а.с.26-32 т.2). 
Зміні істотних умов праці в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» передували зміни в організації виробництва і праці, про що свідчить наказ по підприємству №695 від 08 червня 2018 року, який було видано з метою оптимізації закупівельної діяльності комбінату (а.с.211 т.1). 
Зазначеним вище наказом в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» запроваджено політику закупівлі та здійснено розділення функцій забезпечення устаткування на закупівельні та логістичні процедури. 
Відповідно до службової записки комерційного директора від 26 лютого 2020 року №01МБ/335, встановлено відсутність потреби комбінату в групі обладнання та матеріалів, закріплених за ОСОБА_1 протягом трьох місяців з моменту встановлення їй неповного робочого часу по графіку №7А304 (із зайнятістю 30% від балансу робочого часу), тобто з грудня 2019 року по лютий 2020 року включно (а.с.210 т.1). 
Такі зміни були обумовлені перерозподілом закупівельної функції до зони відповідальності робочої групи дирекції комерційної, а логістичні функції – до зони відповідальності служб постачання (відділ сировини та палива, відділ обладнання, відділ матеріально-технічного постачання, інформаційно-аналітичне бюро). 
Враховуючи незначну завантаженість логістичної функції з постачання, відсутність потреб по групі обладнання і, як наслідок, відсутністю заявок на забезпечення обладнанням та матеріалами по закріпленій за ОСОБА_1 номенклатурою протягом 3-х місяців, прийнято рішення про введення відповідних змін до істотних умов праці позивача. 
Разом з тим, у зв`язку з різким погіршенням кон`юнктури ринку металопродукції та суттєвим зниження цін, з метою уникнення збільшення збитків від операційної діяльності, генеральним директором ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» винесено накази №1129 від 11 вересня 2019 року та №1190 від 25 вересня 2019 року, якими призупинено роботу деяких агрегатів комбінату (а.с.33-35 т.2). 
Доцільність запровадження відповідачем вищенаведених змін в організації виробництва і праці, а також право відповідача на запровадження таких змін передбачено статями 42, 44 Господарського кодексу України, якими визначено, що суб`єктам підприємницької діяльності надано право самостійно визначати порядок залучення та використання матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів (в тому числі і трудових), самостійно встановлювати та змінювати організацію виробництва і праці. 
З огляду на зазначене, відповідач був вправі впроваджувати будь-які зміни в організації виробництва і праці як в цілому по підприємству, так і в окремих підрозділах, або по відношенню до окремих працівників, які вважає за доцільне для покращення ефективності своєї діяльності. 
Отже, дії відповідача щодо зміни в організації виробництва та праці були обґрунтованими та документально оформленими. Відповідач дотримався установленого законом порядку проведення зміни істотних умов праці. 
Отже, обґрунтування позивачки позовних вимог тим, що на комбінаті не відбувалось змін в організації виробництва і праці і про те, що саме вважається змінами в організації виробництва і праці, спростовуються наданими відповідачем доказами того, що у відповідача дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці, які і стали підставою для зміни істотних умов праці відповідно до статті 32 КЗпП України. 
Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування попередження, розпорядження та наказів про встановлення позивачці змін істотних умов праці: попередження від 04.10.2019 року, від 16.03.2020 року, розпорядження №966 від 06.12.2019 року, №105 від 16.03.2020 року, наказ №1217 від 01.10.2019 року, №476к від 07.10.2019 року, №1367 від 27.11.2019 року; в частині відновлення колишніх умови праці з повним робочим тижнем і повним робочим часом та посадовим окладом у розмірі 11979,00 грн., чинним до введення змін істотних умов праці; в частині визнання днями вимушеного прогулу вільних днів, встановлених незаконним введенням змін істотних умов праці; та в частині стягнення з відповідача середньої заробітної плати (з проведенням індексації) за дні вимушеного прогулу - вільні дні за графіком роботи, в результаті незаконного встановлення змін істотних умов праці в розмірі посадового окладу, чинного до введення змін істотних умов праці в сумі 51114,00 грн.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. 
Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці – систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших – працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи, пов`язаною із зміною істотних умов праці, не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору.
Відповідно до частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). 
Згідно з частиною другої, третьої статті 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). 
Наведені норми закону встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.
Працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.
Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.
Передбачена частиною третьою статті 252 КЗпП України й частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» гарантія про обов`язкове отримання роботодавцем попередньої згоди виборного органу, а також вищого виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника, який є членом виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації, розповсюджується на випадки його звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі №761/11887/15-ц (провадження №61-15506сво18).
Крім того, відповідно до частини дев`ятої статті 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що суд, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. 
Отже, законодавець зобов`язує суд, у разі з`ясування того, що немає згоди профспілкового органу на звільнення, зупинити розгляд справи та звернутися до такого профспілкового органу. 
Як встановлено судом, позивачку 04 жовтня 2019 року було обрано на виборну посадупрофгрупоргом профгрупи Первинної профспілкової організації «Металістів» у відділі устаткування ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» (а. с. 34 т.1). При звільненні ОСОБА_1 . Первинною профспілковою організацією «Металістів» не було надано роботодавцеві згоду, або відмову у наданні згоди на її звільнення. Однак, таку згоду було надано профспілкою в процесі розгляду даної справи. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивачку було завчасно повідомлено (16.03.2020 року) роботодавцем про зміну графіку роботи із зайнятістю 1% від балансу робочого часу (зміну істотних умов праці) та надання згоди профспілковим комітетом ППО «Металістів» на таке переведення свого члена ОСОБА_1 ; встановивши, що 16 березня 2020 року позивачка відмовилась від отримання попередження про введення змін суттєвих умов праці від 16.03.2020 року та ознайомлення із списком наявних на комбінаті вакансій і отримання направлення на співбесіду із числа вакантних місць; приймаючи також до уваги, що Первинною профспілковою організацією «Металістів» надано згоду на звільнення ОСОБА_1 , - колегія дійшла висновку про дотримання роботодавцем вимог закону при звільненні позивачки з роботи, у зв`язку з ненаданням нею згоди на продовження роботи після переведення на нові умови праці. 
Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу (розпорядження) №511 від 18.05.2020 року про звільнення позивачки за п. 6 ст. 36 КзпП України та скасування його дії; поновлення ОСОБА_1  на роботі в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» з 18.05.2020 року на посаді провідного інженера бюро нестандартного механічного обладнання, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування та зобов`язання відповідача скасувати в трудовій книжці запис про звільнення позивачки, зробити запис про відновлення ОСОБА_1 на роботі; визнання днями вимушеного прогулу з дати її звільнення (18.05.2020 року) по дату винесення рішення суду та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.05.2020 року по день ухвалення рішення суду, відповідно до розміру посадового окладу 11979,00 грн.
Разом з тим, як встановлено судом, з 12 травня 2020 року по 21 травня 2020 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному (а.с. 152 т.1, 131 т.2). 
Частиною 3 статті 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. 
Трудовим законодавством встановлені юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.
Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про порушення зазначених гарантій, застосовуваних під час реалізації процедури звільнення працівника, та вимагає поновлення порушених прав працівника. 
Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі №3-425/2018 (6960/18) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення,що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована в законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, поширення такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. 
Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на всі трудові правовідносини. 
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/3410/15-ц (провадження №61-43676св18), від 29 січня 2020 року у справі №320/7991/16 (провадження №61-36022св18) та від 27 квітня 2022 року у справі №334/5735/19 (провадження №61-1164св22), суд дійшов висновків, що за наявності підстав для звільнення (відсутності підстав для поновлення), але якщо воно здійснене у день перебування на лікарняному, суд може усунути таке порушення прав позивача шляхом зміни дати звільнення на перший день після закінчення періоду непрацездатності. 
Колегія враховує, що розпорядження про звільнення позивача видано 18 травня 2020 року , тобто у період, коли позивачка була тимчасово непрацездатна. 
Отже, порушення прав позивачки, а саме її звільнення в день перебування на лікарняному, може бути усунуто судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин першим днем після закінчення періоду тимчасової непрацездатності за наявності підстав для звільнення. 
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №205/4196/18 (провадження № 14-670цс19). 
З урахуванням пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яким встановлено, що днем звільнення вважається останній день роботи, датою припинення трудових відносин ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З огляду на викладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для виправлення допущеного відповідачем порушення частини третьої статті 40 КЗпП України, шляхом зміни дати звільнення позивачки на перший робочий день після закінчення періоду її непрацездатності, тобто з 18 травня 2020 року на 22 травня 2020 року.  
Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, з наступними змінами та доповненнями, зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 
Судом не встановлено порушення відповідачем прав позивачки, внаслідок якого їй була спричинена моральна шкода, а тому у стягненні з ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. необхідно відмовити. 
Неправильна дата звільнення позивачки, у зв`язку з перебуванням її на лікарняному, з різницею в чотири дні, на думку суду, не є істотним порушенням роботодавця, яке призвело до моральних хвилювань, страждань позивачки, втрати нею нормальних життєвих зв`язків, тощо. 
Статтею 44 КзпП України, в редакції, що діяла на час звільнення позивачки, встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. 
Згідно копії довідки ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» №018/54 від 10.06.2020 року, ОСОБА_1 в травні 2020 року було нараховано вихідну допомогу в сумі 13410,05 грн. (а.с. 221 т. 1). 
Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , їй було виплачено відповідачем розрахункові за травень 2020 року - 47700,00 грн. 18.05.2020 року, заробітну плату за першу половину травня 2020 року - 724,50 грн. 21.05.2020 року, заробітну плату за другу половину травня 2020 року - 1689,57 грн. 05.06.2020 року, лікарняні за травень 2020 року - 1189,71 грн. 01.07.2020 року (а.с. 36 т.2). 
Отже, позивачці при звільненні було виплачено вихідну допомогу в розмірі одного середнього заробітку, тому позовна вимога про стягнення з відповідача вихідної допомоги є безпідставною. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини у справі не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляну на вищевикладене, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» – задовольнити частково. 
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади провідного інженера бюро нестандартного механічного обладнання, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, з 18 травня 2020 року на 22 травня 2020 року. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна
Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                                       О.В. Свистунова