ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/10663/21                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року (повний текст складено 08 листопада 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту рішення,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати п.9 рішення відповідача від 26.08.2021 №10/VIII-39 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0019 га, для будівництва індивідуального гаража.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано п.9 рішення Чернігівської міської ради від 26.08.2021 №10/VIII-39 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0019 га, для будівництва індивідуального гаража, зобов`язано Чернігівську міську раду на найближчому пленарному засіданні повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.07.2021 (вх. №Б-4882-1-09) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,0019 га, для будівництва індивідуального гаража, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідно до Тимчасового порядку використання території м.Чернігова, будівництво окремо розташованого індивідуального гаражу не належить до переважних та дозволених видів забудови та використання земельної ділянки щодо якої позивач подав клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що він, як особа з інвалідністю із захворюванням опорно-рухового апарату відповідно до положень Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» має право на виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаража біля місця свого проживання.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є особою з інвалідністю 1 групи  та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується відповідними посвідченнями (а.с.4-5).
Згідно з довідкою МСЕК серії 12ААБ №498328 від 05.11.2019 ступінь втрати позивачем професійної працездатності у відсотках становить 80% (а.с.7).
Відповідно до виписки-епікризу від 20.09.2019 №11080/968 ОСОБА_1 має захворювання остеохондроз поперекового відділу хребта. Спондилолістез L4 хребця з абсолютним стенозом хребцевого каналу на цьому рівні. Позивачу рекомендовано обмеження навантаження (ходіння з ходунками або милицями) (а.с.9).
Позивач з 23.07.2020 перебуває на обліку для безкоштовного забезпечення автомобілем зі звичайним керуванням в порядку позачергової черги, що підтверджується у довідкою Департаменту соціального захисту населення Чернігівської ОДА від 28.08.2020 №01-10/338-13 (а.с.12).
При цьому, відповдіно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 позивач є власником автомобіля марки «CHEVROLET» д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.15).
06.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Чернігівської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею, 18,48 м2, в АДРЕСА_1 , для індивідуального гаражного будівництва на підставі ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», до якої було додано відповідний пакет документів (а.с.68-73).
Рішенням Чернігівської міської ради від 26.08.2021 №10/VIII-39 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, з підстав невідповідності заявленої до відведення земельної ділянки містобудівній документації (земельна ділянка віднесена до зон Ж-2-р «Житлова зона багатоквартирної забудови з обмеженням поверховості по умовах зон регулювання забудови» та Р-2 «Ландшафтно-рекреаційна зона загальноміського значення» згідно з планом зонування Тимчасового порядку використання територій міста Чернігова) (а.с.76-77).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав, що не передбачені законодавством.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Згідно з п.«б» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймають органи, визначені в ст.118 ЗК України. Чинним законодавством України встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання, а також передбачено вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини такої відмови.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем у його заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було зазначено цільове призначення земельної ділянки, її орієнтовні розміри та було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
При цьому, з оскаржуваного рішення відповідача вбачається, що підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача визначено невідповідність заявленої до відведення земельної ділянки містобудівній документації (земельна ділянка віднесена до зон Ж-2-р «Житлова зона багатоквартирної забудови з обмеженням поверховості по умовах зон регулювання забудови» та Р-2 «Ландшафтно-рекреаційна зона загальноміського значення» згідно з планом зонування Тимчасового порядку використання територій міста Чернігова).
В силу ч.5 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» органи місцевого самоврядування забезпечують виділення земельних ділянок особам з інвалідністю із захворюваннями опорно-рухового апарату під будівництво гаражів для автомобілів з ручним керуванням поблизу місця їх проживання.
З наведеного вбачається наявність у позивача права на отримання земельної ділянки поблизу місця проживання під будівництво гаража.
З оскаржуваного рішення Чернігівської міської ради вбачається, що відповідач відніз розташування бажаної позивачем земельної ділянки одночасно до двох різних типів території, а саме: 1) Ж-2-р «Житлова зона багатоквартирної забудови з обмеженням поверховості по умовах зон регулювання забудови»; 2) Р-2 «Ландшафтно-рекреаційна зона загально-міського значення».     
При цьому, встановити до якого з типів території належить спірна земельна ділянка та які обмеження на неї розповсюджуються з вказаного рішення відповідача встановити не видається за можливе.
Натомість, з доданої позивачем до свого клопотання графічних матеріалів вбачається, що бажане місце розташування земельної ділянки визначено на відстані 15м від будинку АДРЕСА_1 , в якому проживає позивач (а.с.73).
При цьому, з наявного в матеріалах справи викопіювання з плану міста (а.с.104-105) не вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Р-2 «Ландшафтно-рекреаційна зона загально-міського значення». 
Крім того, відповідно до листа КП «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради від 23.01.2020 №40, за інформацією управління земельних ресурсів, земельна ділянка, запроектована для встановлення металевого гаража, знаходиться в межах прибудинкової території багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 (а.с.26).
Колегія суддів зазначає, що наведення у Тимчасовому порядку використання території м.Чернігова, затвердженим рішенням Чернігівської міської ради від 28.12.2011 (підзаконним нормативно-правовим актом), окремих вимог щодо забудови та використання земельних ділянок, не можуть обмежувати право позивача, яке встановлене нормативно-правовим актом вищої дії, а саме Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Суд звертає увагу, що саме положення Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначають право позивача на отримання земельної ділянки поблизу місця проживання під будівництво гаража, а тому визначення ним місця розташування земельної ділянки для будівництва гаража в межах прибудинкової території багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , в якому він проживає, відповідає вимогам чинного законодавства, внаслідок чого п.9 рішення Чернігівської міської ради від 26.08.2021 №10/VIII-39 про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є необґрунтованим, прийнятим без врахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
В силу ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд першої інстанції у своєму рішенні навів належні мотиви щодо наявності підстав для виходу за межі позовних вимог у відповідності до ст.9 КАС України, з метою обрання належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача та зобов`язання Чернігівської міської ради на найближчому пленарному засіданні повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,0019 га, для будівництва індивідуального гаража, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Чернігівської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 
Текст постанови виготовлено 04 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                          Н.В.Безименна

Судді                                                                                                              Л.В.Бєлова

                                                                                                              А.Ю.Кучма