ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 листопада 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/8014/21
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1038/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів:  Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,
із секретарем – Шкарупою Ю.В., 
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів», 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 серпня 2022 року (місце ухвалення – м. Чернігів)  у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,
                                         В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Енера Чернігів» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування посилається на те, що 09.10.2021 відповідач направив на його адресу бригаду працівників, які своїми незаконними діями, без жодного попередження, припинили енергопостачання його квартири за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи свої дії тим, що у позивача існує непогашена заборгованість у сумі 59 грн., крім того, відповідач вимагав близько 953, 39 грн за повторне підключення, та 25.01.202 було відновлено електроенергію.
ОСОБА_1 посилається, що у вказаній квартирі він не живе та не жив, постійно знаходився та працює у м. Славутич Київської області , у квартирі в АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований та не проживав і не проживає, він користувався квартирою на підставі договору оренди між позивачем та забудовником.
Зазначає, що повідомлення про відключення електропостачання орендованої квартири він не отримував, що є грубим порушенням законодавства з боку відповідача, чим останній порушив умови правил роздрібного ринку електричної енергії та самовільно, незаконно, всупереч правилам та ЗУ «Про захист прав споживачів», припинив електропостачання квартири. Позивач вважає, що припинення електроенергії відбулося з порушенням вимог п. 6.2.10. ККО та п. 7.5 ПРРЕ, тобто без належного повідомлення споживача.
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що після відключення квартири від мережі електропостачання його було відновлено 25.01.2022, таким чином позивач розраховує період між 27.02.2020 та 25.01.2022 минуло 698 днів, та враховуючи об`єм фактично спожитої позивачем електроенергії за попередній відключенню місяць (за лютий 2019 року спожито 100 кВт), розраховуючи, що в день обсяг споживання електричної енергії становить 3,23 кВт і з врахуванням діючих тарифів, періоду відсутності енергопостачання позивач розрахував суму коштів в розмірі 6 493, 07 грн, яка повинна бути стягнута з відповідача на підставі ст. 24 ЗУ «Про електроенергетику» та пп. 32 п. 1.1.2. ПРРЕЕ, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 312 від 14.03.2018.
З врахуванням уточнення позовних вимог у позові ОСОБА_1 просить визнати незаконними дії ТОВ «Енера Чернігів» по відключенню позивача у 2020-2022 роках, як споживача послуг з електропостачання квартири, від електричної мережі за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача двократну вартість недовідпущеної електричної енергії у сумі 6 493, 07 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.08.2022 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Енера Чернігів» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що у зв`язку із наявною заборгованістю за спожиту електричну енергію та не погашення її тривалий час, 12.02.2020 споживачу було направлено попередження про припинення електропостачання, враховуючи відсутність даних про оплату заборгованості, 27.02.2020 було припинено електропостачання відповідно до пп 2 п.7.7 р. VII Правил (у редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), з дотриманням чинного законодавства України. Крім того, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення двократної вартості недовідпущеної електричної енергії, було встановлено відсутність споживання електроенергії за попередній розрахунковий період до відключення, про що також зазначено позивачем у позовній заяві.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.08.2022 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з повідомленням сторін було відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.08.2022 та ухвалою від 30.08.2022, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та ухвалу суду першої інстанції, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.10.2022  апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.08.2022 на підставі ч. 5 ст. 357 ЦПК України було повернуто особі, яка подала апеляційну скаргу.
Доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції зводяться до того, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся за відсутності позивача, суд при винесенні рішення керувався доказами, котрі не заслуговують на увагу, рішення суду прийнято з порушенням вимог процесуального права, без належної оцінки наявних у справі доказів, особистих показів позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Енера Чернігів» вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.08.2022-законним та обґрунтованим. Посилається на відсутність в апеляційній скарзі спростування обґрунтування неправомірності дій електропостачальника щодо припинення енергопостачання за адресою споживача та визначення вартості недопоставленої електричної енергії. Доводи ОСОБА_1 щодо неналежної оцінки наданих сторонами доказів по справі та порушення його конституційного права на участь в судовому засіданні є безпідставними.
Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За положеннями частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
До суду апеляційної інстанції були подані клопотання ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Чернігів» про розгляд справи без їх участі (а.с. 176,180).
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що згідно договору оренди житлового приміщення з правом викупу ОСОБА_1 є орендарем житла за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).
Як вбачається з особового рахунку № НОМЕР_1 з 01.01.2019 ТОВ «Енера Чернігів» постачало електричну енергію до квартири позивача за вказаною адресою (а.с. 21).
Наявність заборгованості позивача підтверджується витягом з програми особового рахунку споживача № НОМЕР_2 «Сальдові обороти за 2019-2021 роки» (а.с. 55-58), а саме за 2020 рік вбачається, що у лютому 2020 року споживачем було спожито 10 кВт електроенергії, дебет склав – 48,60 грн, тоді як у січні зазначено – 0 кВт, та з березня і по кінець року - 0 кВт (а.с. 57).
Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку із заборгованістю з оплати за спожиту електричну енергію у сумі 48,60 грн, яка виникла за період з 01.2019 – 01.2020, та непогашенням її протягом тривалого часу 12.02.2020 споживачу було направлено попередження про припинення електропостачання (а.с. 60), та у зв`язку з її непогашенням 27.02.2020 електропостачання було припинено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку із наявною заборгованістю за спожиту електричну енергію та не погашення її тривалий час, 12.02.2020 споживачу було направлено попередження про припинення електропостачання, враховуючи відсутність даних про оплату заборгованості, 27.02.2020 було припинено електропостачання відповідно до пп 2 п.7.7 р. VII Правил (у редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), з дотриманням чинного законодавства України. Крім того, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення двократної вартості недовідпущеної електричної енергії, було встановлено відсутність споживання електроенергії за попередній розрахунковий період до відключення, про що також зазначено позивачем у позовній заяві.
З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, враховуючи наступне.
Відповідно до Законів України «Про ринок електричної енергії», «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (постанова НКРЕКП від 14 червня 2018 року №429), ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» є постачальником електричної енергії споживачам.
Відповідно до п. 93 ч. 1 ст. 1, абз. 6 п. 13 р. XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) універсальна послуга - це постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до Закону. Упродовж строку виконання електропостачальником, створеним у результаті здійснення заходів з відокремлення, функцій постачальника універсальних послуг:
тариф на послуги постачальника універсальних послуг встановлюється Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) відповідно до затвердженої ним методики;
надання універсальних послуг здійснюється з дотриманням умов щодо виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів, передбачених статтею 62 цього Закону.
Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 63 Закону універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.
Відносини щодо постачання електричної енергії регулюються законами України «Про ринок електричної енергії», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311 (далі - Кодекс комерційного обліку) тощо.
За приписами, що містяться у п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач – фізична або юридична особи, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5, п. 5 ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг, серед інших, належать послуги з постачання та розподілу електричної енергії. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з абз. 5 п. 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення) Закону фактом приєднання споживача до умов договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Вказаний абзац Закону кореспондується з абзацом 2 п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (далі - Правил), яким передбачено, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, його укладення можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).
Відповідно до ст. 633 та ст. 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно ч.1 ст. 714 ЦК України, постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.
Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщено на офіційному сайті ТОВ «Енера Чернігів».
Відповідно до п. 3.2.13 Правил роздрібного ринку електричної енергії, договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку.
Згідно абз. 5 та 11 п.13 Розділу ХVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про ринок електричної енергії», фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 користувався послугами з постачання електричної енергії, що підтверджується фактичним споживанням та оплатою послуг, не заявляв вимог до постачальника про припинення йому постачання електроенергії, а отже між сторонами склались договірні правовідносини щодо постачання електричної енергії згідно вимог чинного законодавства.
Наявність заборгованості позивача підтверджується витягом з програми особового рахунку споживача № НОМЕР_2 «Сальдові обороти за 2019-2021 роки» (а.с. 55-58) у сумі 48,60 грн, яка виникла за період з 01.2019 – 01.2020, та яка була непогашена споживачем протягом тривалого часу про що 12.02.2020 споживачу було направлено попередження про припинення електропостачання (а.с. 60), та у зв`язку з її непогашенням 27.02.2020 електропостачання було припинено.
Як вбачається з витягу з програми особового рахунку споживача № НОМЕР_2 ОСОБА_1 оплату за електропостачання в сумі 57,60 грн споживачем було здійснено лише 15.10.2021 (а.с. 55).
Пунктом 4.12 ПРРЕЕ передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем, в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Відповідно до пп. 2 п. 7.5 р. VII Правил (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється: електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником.
Як було встановлено судом першої інстанції, у зв`язку із наявною заборгованістю за спожиту електричну енергію та не погашення її тривалий час, 12.02.2020 споживачу було направлено попередження про припинення електропостачання (а.с. 59-60), враховуючи відсутність даних про оплату заборгованості станом на 27.02.2020, позивачу було припинено електропостачання відповідно до пп 2 п.7.7 р. VII Правил (у редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), з дотриманням чинного законодавства України.
У зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про погашення заборгованості, 27.02.2020 року електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 було припинено. Зазначені обставини також підтверджуються даними про оплату (а.с. 55), відповідно до яких оплату була здійснена 15.10.2021.
Зважаючи на те, що позивачем було порушено строк сплати заборгованості за надані послуги відповідачем правомірно було припинено електропостачання споживачу. Протилежного позивачем у підтвердження встановлених обставин не надано.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.
У випадку встановлення судом невідповідності зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточності формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеності підстав позову за кожною вимогою, це може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті.
У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
Крім того, посилання апелянта у скарзі на те, що розгляд справи відбувся в порушення вимог процесуального права, а саме без виклику сторін, що позбавило можливості позивача надати свої пояснення не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду оскільки, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в апеляційному суді позивачем у підтвердження сплати заборгованості у встановлений чинним законодавством строк не надано жодного допустимого доказу.
Відповідно до ч.ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність справи або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Для цілей цього Кодексу малознаними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому згідно ч.ч. 3-4 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вищезазначеними вимогами.
Відповідно до частини 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:
1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
З огляду на характер спірних правовідносин та предмет позову дана справа не відповідає критеріям, визначеним ч. 6 ст. 279 ЦПК України та за якими її необхідно розглядати в судовому засіданні з повідомленням сторін. 
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Крім того, судом апеляційної інстанції було призначено розгляд справи з викликом учасників справи, проте сторони в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, звернулись до суду з відповідними клопотаннями про розгляд справи без їх участі.
Посилання у апеляційній скарзі на Постанову Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 295/5011/15-ц не може бути підставою для скасування правильного рішення суду, оскільки не свідчить про невідповідність висновкам, викладеним Верховним Судом, враховуючи відмінність обставин.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 02.11.2022.
             Головуючий                                                         Судді: