ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/28577/21                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Мамедова Ю.Т.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  22 вересня 2022 року                                                                                        м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
за участю секретаря                                         Островської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 02.06.2022) у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Артемчука Тараса Володимировича про визнання протиправним рішення,-
В С Т А Н О В И Л А :
Акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулося з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про стягнення з боржника основної винагороди від 23.09.2021 №66922256.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виконавчий збір стягнуто з позивача без фактичного виконання виконавчого документа, що суперечить Закону України «Про виконавче провадження» та положенням Порядку виплати винагород державним виконавцям. Крім того, стягнуту судовим рішенням суму заборгованості позивачем, як боржником, сплачено на користь стягувача, про що останнім повідомлено приватного виконавця.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця є обов`язком останнього, в той час, як безпосередньо стягнення відповідачем не здійснено, що підтверджується тим фактом, що на момент розгляду судом справи відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця на підставі постанови від 23.09.2021, винесеної у виконавчому провадженні №66922256. Крім того, виконавцем повідомлено, що про сплату позивачем заборгованості на підставі судового рішення, відповідно до якого видано виконавчий документ, стягувачем повідомлено у заяві від 23.09.2021, внаслідок чого, приватним виконавцем виконавче провадження закінчено.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що оскаржувана постанова приватного виконавця є протиправною з огляду на відсутність фактичних дій з боку приватного виконавця з виконання виконавчого документа. Вказує, що оскільки будь-яких коштів в примусовому порядку приватним виконавцем з боржника стягнуто не було, стягнення основної винагороди є протиправним.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.09.2021 ТОВ «Інтер Вей Капітал» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича із заявою про примусове виконання рішення - наказу Господарського суду міста Києва №910/14422/15, виданого 22.09.2021 про стягнення з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» 79  870  000,00 грн основного боргу за тілом кредиту, 20  048  464,11 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 14  731  091,51 грн трьох процентів річних, 92  169  980,00 грн інфляційних втрат, 31  980,14 грн судового збору.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 23.09.2021 відкрито виконавче провадження №66922256.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 23.09.2021 у виконавчому провадженні №66922256 постановлено про стягнення з боржника Акціонерного товариства «Укргазвидобування» основної винагороди у розмірі 10 % суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом у розмірі 20  685  151,58 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 23.09.2021 у виконавчому провадженні №66922256 накладено арешт на кошти боржника на відповідні рахунки у банківських установах на направлені платіжні вимоги від 23.09.2021 до банків.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 23.09.2021 у виконавчому провадженні №66922256 закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Зокрема, у постанові вказано, що заявою стягувача від 23.09.2021 повідомлено про самостійну сплату боржником заборгованості за рішенням суду, на підтвердження чого надано копію платіжного доручення від 23.09.2021 №438323.
Не погоджуючись з постановою про стягнення з боржника основної винагороди позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення з боржника основної винагороди діяв на підставі закону, в межах своїх повноважень, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та з дотриманням всіх інших принципів, зазначених у статті 2 КАС України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404, у редакції на момент винесення оспорюваної постанови).
Згідно із ст. 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 3 статті 45 Закону №1404 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначено Законом України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1403).
Згідно з частинами 1-3 статті 31 Закону №1403 за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом положень частин 4, 5 статті 31 Закону №1403 основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.
Частинами 6-7 статті 31 Закону №1403 встановлено, що основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Постанова №643).
Так, за приписами пункту 19 Постанови №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Отже, чинним законодавством передбачено, що постанова про стягнення з боржника основної винагороди повинна містити розрахунок та порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.
Питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі. Стягнення основної винагороди законодавцем пов`язується саме з початком примусового виконання. При цьому, за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів із примусового виконання виконавчого документу, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання виконавчого документу, та стягується з боржника у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум.
Для правильної оцінки правомірності постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, визначеної у вигляді відсотка, винесеної приватним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, необхідно встановити предмет виконавчого провадження (стягнення сум чи передача майна за виконавчим документом).
На момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання приватним виконавцем, а тому слід перевірити механізм розрахунку, застосованого приватним виконавцем при визначенні суми основної винагороди та наведеного ним у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
При цьому, сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа, адже частиною четвертою статті 31 Закону №1403-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.
При цьому, частиною п`ятою цієї ж статті установлено, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №160/5321/20.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем вірно розраховано суму, визначену до стягнення в якості основної винагороди та правомірно винесено оскаржувану постанову від 23.09.2021 про стягнення з боржника основної винагороди в силу вимог частини сьомої статті 31 Закону №1403.
При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем не оскаржуються дії приватного виконавця із стягнення визначеної постановою від 23.09.2021 про стягнення з боржника основної винагороди суми основної винагороди, оскільки такі не відбулися, що підтверджується відповідачем та не заперечується позивачем.
Позивачем не надано доказів відкриття виконавчих проваджень з виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу Артемчука Т.В. від 23.09.2021 про стягнення з боржника основної винагороди, винесеної у виконавчому провадженні №66922256.
Суд першої інстанції вірно вказав на відсутність негативних правових наслідків для позивача внаслідок відмови у задоволенні цього позову, оскільки встановлений частиною першою статті 12 Закону №1404 строк пред`явлення до виконання виконавчого документа - постанови приватного виконавця виконавчого округу Артемчука Т.В. від 23.09.2021 про стягнення з боржника основної винагороди, винесеної у виконавчому провадженні №66922256, сплив 24.12.2021.
Колегія суддів зауважує, що винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди разом із постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком, а не правом приватного виконавця, що відповідає вимогам ч.7 ст.31 Закон №1403.
Надаючи оцінку доводам представника апелянта, проголошеним в судовому засіданні, стосовно протиправності оскаржуваної постанови приватного виконавця з огляду на самостійну сплату боргу позивачем в день відкриття виконавчого провадження та обов`язку відповідача самостійно скасувати постанову про стягнення основаної винагороди при закритті виконавчого провадження, колегія суддів ставиться до них критично оскільки вони не гуртуються на приписах Закону.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 23.09.2021 №66922256 діяв на підставі закону, в межах своїх повноважень, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому відсутні підстави для її скасування.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 22.09.2022.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 
                                                                                                                          В.О. Аліменко
                                                                                                              Н.В. Безименна