ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1441/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1352/20 Категорія: 31002000 	Білик О. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       03 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
       
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Акрітов К.К.

розглянувши у м. Черкаси в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Акрітова Кіріака Костянтиновича на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2020 року, постановлене під головуванням судді Піньковського Р.В., 09.11.2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

       06.04.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. 
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі з ОСОБА_2 у них народився син ОСОБА_3 . 
       Подружнє життя з відповідачем ОСОБА_2 не склалося, разом однією сім`єю вони не проживають, син перебуває на утриманні позивача ОСОБА_1 . 
       У позові вказується, що згідно виконавчого листа № 2-748 від 17.03.2004 року, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області, ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на користь позивача, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/ 4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 21159,54 грн. 
Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що їхній син на даний час є повнолітнім та навчається на першому курсі Державної вищої школи професійної освіти ім. Ангелуса Сілезіуса в м. Валбжих (Республіка Польща), денної форми навчання, на контрактній формі навчання. Тому позивач вказує в позовній заяві, що майже весь її заробіток витрачається на оплату навчання сина, оплату на його проживання в гуртожитку. Також значні кошти витрачаються на одяг, навчальні матеріали, харчування, медичне обслуговування, транспортні витрати, тощо. 
       Відповідач ОСОБА_2 не надає допомоги по утриманню сина ОСОБА_5 , тому позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. 
       Позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП  НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 06.04.2020 року, на період навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.
       Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 21020 року  позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП  НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/ 4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 06.04. 2020 року, на період навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.
       Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП  НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 2000,00 гривень. 
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів на період навчання.
       Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Акрітова К.К. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Акрітов К.К. вказує, що судом першої інстанції при вирішенні спору взагалі не було враховано матеріальний стан ОСОБА_2 , а він в той же час був позбавлений можливості надати будь-які докази на підтвердження даних обставин, оскільки був не обізнаний про розгляд даної справи судом, так як не отримував судових повісток.
Скаржник посилається, що судом з вищевказаних причин, не було враховано, що відповідач ОСОБА_2 , на момент розгляду справи в суді хоч і був працевлаштованим, але отримував мінімальну заробітну плату. Також ОСОБА_2 вказує, що він мав на той час і має тепер на своєму утриманні неповнолітню доньку-інваліда, яка проживає разом з ним, та непрацездатних батьків, які також мешкають спільно з ОСОБА_2 .
Дані обставини, стверджує скаржник підтверджуються посвідченням інваліда, довідкою про реєстрацію місця проживання дочки – ОСОБА_6 , з якої слідує, що дочка зареєстрована за однією адресою разом з ОСОБА_2 , заключенням КП «Обласна клінічна лікарня відновного лікування та діагностики Полтавської обласної ради», з якої вбачається,що донька потребує спеціального харчування та дієти та копіями пенсійних посвідчень його батьків, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та іншими доказами, які в сукупності підтверджують ту обставину, що, зважаючи на рівень доходів відповідача та наявності на утриманні у нього трьох непрацездатних осіб, в нього об`єктивно була відсутня можливість сплачувати аліменти повнолітньому синові, який продовжує навчання.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Акрітов К.К. просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
       Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження  без участі  сторін.
       Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, вказавши, що батьки мають спільний обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини на період продовження навчання. Суд першої інстанції встановив можливість стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання з урахуванням матеріальної спроможності відповідача надавати таку допомогу повнолітньому сину на період навчання.
Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції сторони перебували у шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.04.2002 року.
Згідно даних свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
       З відповідача ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , відповідно до виконавчого листа № 2-748 від 17.03.2004 року, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області. 
       Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Лубенським міськрайонним відділом ДВС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) ОСОБА_2 станом на 28.03.2020 року має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 21159,54 грн.
01.10.2019 року Державною Вищою Школою Професійної Освіти ім. Ангелуса Сілезіуса в м. Валбжих (Республіка Польща) видано довідку про продовження іноземцем навчання, в якій вказано, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахований на період 01.10.2019 року до 30.09.2022 року на стаціонарну форму навчання першого ступеня, на платну форму навчання.
17.12.2019 року Державною Вищою Школою Професійної Освіти ім. Ангелуса Сілезіуса в м. Валбжих видано довідку, в якій вказано, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у 2019/2020 році є студентом 1 курсу 1 семестру, денної форми навчання за спеціальністю «Філологія».
       Державною Вищою Школою Професійної Освіти ім. Ангелуса Сілезіуса в м. Валбжих видано довідку про те, що ОСОБА_9 вніс оплату за навчання ( стосується зимового семестру 2019/2020 навчального року) у розмірі 1850 злотих. 
       У довідці Державної Вищої Школи Професійної Освіти ім. Ангелуса Сілезіуса в м. Валбжих вказується, що студенту ОСОБА_10 надано спальне місце в гуртожитку, щомісячна оплата проживання в гуртожитку складає 325 злотих.
       Відповідач ОСОБА_2 надав нотаріально засвідчену згоду на самостійні поїздки сина ОСОБА_4 до Республіки Польща на навчання у період з 01.07.2019 року по 01.07.2020 року.
       Статтею 199 СК України передбачений обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
       Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
       На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов?язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). 
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов?язань, обов?язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
       Таким чином, обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
       При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
       Пленум Верховного Суду України надав роз?яснення судам щодо підстав виникнення обов?язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
       Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз?яснено, що обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов?язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв?язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
       Відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини; стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов?язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
       Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у зв?язку з продовженням навчання у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, на час його навчання, починаючи з 06.04.2020 року, але не більше, як до досягнення ним 23 років, суд першої інстанції, взяв до уваги, що син сторін навчається за кордоном на денній формі навчання, у зв?язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а тому потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що судом першої інстанції при ухваленні рішенні про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не в повній мірі дослідив матеріальне становище відповідача, а саме: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення, оскільки ухвалив заочне рішення за відсутності пояснень та надання доказів відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, у зв`язку з чим не приймав участь у судовому засіданні, на що він посилається в доводах апеляційної скарги, вказуючи на неможливість подання відповідних доказів суду в підтвердження свого матеріального забезпечення.
       Так, на момент відкриття провадження у справі, а саме: 23.04.2020 року відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , а не за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.104).
         Отже, з вище наведеного, а також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2  не отримував будь-якої поштової кореспонденції у справі № 705/1352/20, а тому був позбавлений можливості надати суду свої заперечення  на позовну заяву та спростування доводів позивача.                    Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Таким чином, матеріали справи містять відомості про те, що відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, чим був позбавлений можливості надавати свої заперечення на подану до нього позовну заяву, а тому, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне прийняти докази скаржника в підтвердження доводів та вимог апеляційної скарги.
       Так, з поданих суду додатків до апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_2 має на своєму утриманні ще неповнолітню доньку-інваліда ОСОБА_6 , яка проживає разом з ним, що підтверджується даними свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 від 26.06.2020 року, згідно якого батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_2 , довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, яка підтверджує проживання доньки та батька за однією адресою та посвідченням Серія НОМЕР_5 , згідно якого ОСОБА_6 є особою з інвалідністю з дитинства (а. с. 104, 105).
       Згідно вище вказаного посвідчення у графі «дані про законного представника (опікуна дитини з інвалідністю та особи з інвалідністю з дитинства, особи, яка не має права на пенсію особи з інвалідністю, якщо таку особу визнано недієздатною вказано дані ОСОБА_2 (а.с.105).
       Із заключення КП «Обласна клінічна лікарня відновного лікування та діагностики Полтавської обласної ради» вбачається, що донька відповідача ОСОБА_6 потребує спеціального харчування.
       Крім того, із доданих до апеляційної скарги доказів вбачається, що разом з відповідачем ОСОБА_2 мешкають його батьки пенсіонери, а саме: мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та батько ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копіями паспортів в графі «місце проживання», де зазначено АДРЕСА_2 .
       Вище вказані обставини, які були встановлені судом апеляційної інстанції, не були досліджені та враховані судом першої інстанції, тому їм не було надано належної правової оцінки, щодо наявності у відповідача інших дітей та непрацездатних батьків.
       Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що оскільки син відповідача ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, то він об`єктивно позбавлений можливості працевлаштування. 
       Обов?язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов?язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов?язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
       Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 січня 2019 року в справі № 346/103/17, дитина, яка навчається на денній формі, не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже, потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.
       Крім того, загальновідомими є обставини, які не потребують доказування, що син, який навчається повинен харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті. Тому, враховуючи, що він на даний час не спроможний себе забезпечити, саме на батьків покладається такий обов?язок, за умови, якщо вони можуть надавати таку допомогу.
       Обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина сторін, який навчається, не може бути перекладено винятково на матір дитини, тому суд прийшов до вірного висновку, що батько дитини також має приймати участь в його утриманні в період навчання, але суд не врахував матеріальне становище відповідача та визначив аліменти на утримання сина на період навчання в розмірі 1/ 4 частини з всіх видів доходів відповідача, що є завищеним за встановлених обставин.
       Колегія суддів апеляційного суду не погоджується в повній мірі із доводами скаржника, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки вважає, що наявність у відповідача на утриманні доньки інваліда та батьків пенсіонерів не звільняє його від обов`язку утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки і дочка інвалід і батьки відповідача отримують пенсію. Тому відповідач ОСОБА_2 має можливість надавати матеріальну допомогу синові до закінчення навчання в розмірі 1/8 частини доходів відповідача, зменшивши розмір, визначений судом першої інстанції з 1/4 частини до 1/8 частини доходів відповідача, приймаючи до уваги наявність у нього інших осіб, які потребують матеріальної допомоги на утримання від відповідача. .
       Доводи скаржника в апеляційній скарзі з посиланням, що відповідач здійснює догляд за своїми батьками, не є такими, що зумовлюють звільнення відповідача від покладеного на нього законом обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.
       Так, надання матеріальної допомоги батькові та матері відповідач здійснює добровільно, оскільки жодних доказів щодо обов`язкового утримання батька та матері відповідачем матеріали справи не містять, та ним не підтверджено належними доказами, що батьки потребують такої допомоги та розмір їх пенсії є недостатнім для прожиткового мінімуму.
       Апеляційний суд звертає увагу, що стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати додатково матеріальну допомогу, оскільки пенсіонери отримують відповідні пенсії за віком. Свідчення такої потреби є отримання батька, матері відповідача доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Вказана правова позиція, висловлена ВССУ в ухвалі від 03.06.2015 року у справі № 6-89св15.
       Отже, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що відповідач, як батько, має можливість утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв?язку із навчанням, а тому є правові підстави для стягнення з батька аліментів на утримання сина, який продовжує навчання.
       Вирішуючи питання щодо визначення конкретного розміру стягуваних аліментів з відповідача на утримання повнолітньої дитини, колегія суддів апеляційного суду враховує передбачені статтею 182 СК України обставини, що мають істотне значення, які повинні бути обов`язково враховані судом при визначенні розміру аліментів, тому приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання , але не довше, ніж до 23 років.
       Колегія суддів апеляційного суду враховує, що на утриманні відповідача ОСОБА_2 перебуває неповнолітня донька з інвалід, яка потребує спеціального догляду, лікування, тощо, а тому з урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що подана представником ОСОБА_2 – адвокатом Акрітовим К.К. апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.
       Так, враховуючи обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню та стягненню аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь та на утримання повнолітнього сина  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 06.04.2020 року, на період навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.
       Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
       Доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду та відмови у задоволенні вимог позивача в повному обсязі, тому суд апеляційної інстанції вважає, що слід прийняти до уваги докази, надані відповідачем щодо його матеріального забезпечення та врахувати матеріальний стан відповідача при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
       З огляду на викладене, колегія суддів  апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги та, з урахуванням встановлених обставини справи, доказів наданих сторонами, вимог закону щодо покладання обов`язку утримування дитини на обох батьків, та визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню,зменшивши їх розмір з 1/ 4 частини до 1/ 8 частини заробітку( доходу ) відповідача , задовольнити частково позовні вимоги, змінивши рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів до 1/ 8 частини щомісячно до закінчення навчання сином, але не довше, ніж до 23 років. В решті рішення суду залишити без змін.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача  ОСОБА_2 – адвоката Акрітова Кіріака Костянтиновича– задовольнити частково.
Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2020 року – змінити в частині розміру частки стягнення аліментів, прийняти нову постанову.
       Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання – задовольнити частково. 
       Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП  НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 06.04.2020 року, на період навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков