ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2022 року
м. Київ
справа № 369/16394/20
провадження № 51-102км22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_2,
суддів                                               ОСОБА_3, ОСОБА_4,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_5, 
обвинуваченого                             ОСОБА_1 ,                       
захисників                                       ОСОБА_6, ОСОБА_7,
прокурора                                       ОСОБА_8,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора                           на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада         2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 .                 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області                         від 30 листопада 2021 року клопотання прокурора ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 задоволено частково, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 до 28 січня 2022 року та відповідно до  п. 1 ч. 4         ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено заставу у розмірі 1200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 724 000 грн, у випадку внесення застави покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК.  
На цю ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу.
Суддя Київського апеляційного суду ухвалою від 07 грудня 2021 року відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, оскільки вважав, що апеляційна скарга подана на рішення, яке не підлягає  оскарженню в апеляційному порядку.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у цьому суді.
На думку прокурора, висновок судді апеляційного суду не ґрунтується на вимогах закону, оскільки ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження,  може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог ст. 422-1 КПК. 
Позиції учасників у суді касаційної інстанції
Прокурор підтримав касаційну скаргу, просив ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
Захисники та обвинувачений ОСОБА_1 просили відмовити у задоволенні касаційної скарги прокурора і залишити оскаржувану ухвалу без зміни.   
Мотиви Суду
Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши матеріали  провадження та перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає оскаржувані судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги. 
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Приписами ч. 1 ст. 412 КПК визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Відповідно до  вимог статей 392, 394 КПК ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом, обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.
Положеннями ст. 422-1 КПК визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Приймаючи рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження суддя апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі зазначив, що фактично прокурор оскаржує рішення районного суду в частині визначення розміру застави, а таке рішення оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. 
Проте такий висновок був зроблений суддею без належного врахування вимог статей 392, 394, 422-1 КПК.
Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 листопада 2021 року обвинуваченому ОСОБА_1 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до двох місяців та визначено розмір застави.
Зазначена ухвала постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції та за своїм змістом стосувалася продовження обвинуваченому раніше обраного  запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а визначення застави як альтернативного запобіжного заходу є невід`ємною частиною цього рішення.
З огляду на те, що кримінальним процесуальним законом передбачено можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, оскарження стороною провадження альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, який прямо пов`язаний із основним запобіжним заходом, не може вважатися як оскарження окремого судового рішення, яке не підлягає перегляду в апеляційному порядку.
У той же час, враховуючи положення ст. 197 КПК, термін дії ухвали слідчого судді або суду про продовження строку тримання особи під вартою у кримінальному провадженні обмежується цим строком, після закінчення якого в разі подання відповідного клопотання стороною обвинувачення слідчий суддя або суд знову вирішують питання щодо обраного запобіжного заходу в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом. Тому питання, чи продовжувався надалі судом строк тримання ОСОБА_1 під вартою у кримінальному провадженні має вирішальне значення для Суду при розгляді касаційної скарги прокурора, оскільки прийняття Судом рішення в частині оскаржуваної ухвали апеляційного суду жодним чином не змінить і не вплине на виконання рішень місцевого суду про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, які були прийняті пізніше. 
Як убачається з матеріалів справи, такі рішення у кримінальному провадженні судом приймалися і сторона обвинувачення в апеляційному порядку їх не оскаржувала.
У зв`язку з внесенням застави у розмірі 2 724 000 грн обвинуваченого               ОСОБА_1  20 грудня 2021 року було звільнено з-під варти з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,.
У подальшому, ухвалами Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня, 15 березня, 10 травня, 05 липня, 30 серпня та 20 жовтня 2022 року неодноразово задовольнялися клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків покладених на ОСОБА_1 відповідно до             ст. 194 КПК.
Таким чином, хоча оскаржувану ухвалу апеляційного суду й було постановлено з порушенням вимог процесуального закону, її скасування з  призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції не зможе забезпечити відновлення прав та інтересів сторони обвинувачення, адже предметом апеляційного оскарження прокурором є рішення місцевого суду термін дії якого сплинув і яке на даний час не має правового значення. Отже, такий розгляд апеляційної скарги сторони обвинувачення судом апеляційної інстанції не зможе забезпечити виконання завдань кримінального провадження визначених кримінальним процесуальним законом.
З урахуванням наведеного касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження без зміни. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2                           ОСОБА_3                            ОСОБА_4