Дата документу 23.11.2022 Справа № 334/8586/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/8586/21 
Провадження №22-ц/807/1987/22 
Головуючий в 1-й інстанції - Ісаков Д.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року                                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів:	Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.,	
секретар	Книш С.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Стариченка Миколи Петровича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та відновлення списаних кредитних коштів, скасування нарахованих відсотків та штрафних санкцій за користування кредитними коштами,- 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та відновлення списаних кредитних коштів, скасування нарахованих відсотків та штрафних санкцій за користування кредитними коштами. Позов мотивований тим, що у 2020 році позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Для користування кредитними коштами позивачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 03.2024 року, зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 29000,00 гривень. Позивач кредитні кошти не використовував, користувався лише власними коштами, ПІН-код та іншу особову інформацію стосовно вказаного карткового рахунку нікому не передавав. Вночі з 25 на 26 вересня 2021 року за рахунком позивача відбулося несанкціоноване списання коштів за рахунок кредитного ліміту, окремими платежами (близько 1000 разів) на загальну суму 28990,00 гривень. В призначеннях платежів було зазначено «оплата за послуги сервісу «Гугл». В зв`язку з тим, що позивач розпорядження про списання коштів не надавав, будь яких дій, що могли би призвести до списання грошових коштів не вчиняв, він невідкладно звернувся за телефоном гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою заблокувати картку видану на його ім`я та повідомив про факт шахрайства. Позивачем було подано заяву щодо несанкціонованого списання коштів з його карткового рахунку до Відділу протидії кіберзлочинам у Запорізькій області ДКП НП України від 27.09.2021 року, вказану заяву було зареєстровано за № 1929 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» та передано на розгляд до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області. Банк, крім функцій розрахунково-касового обслуговування, також виконує функцію зберігання грошових коштів, які перебували на поточному рахунку позивача, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи. Отже, оскільки мав місце факт несанкціонованого списання з рахунку позивача грошових коштів в сумі 28990,00 гривень, Банк покладені на нього обов`язки не виконав, чим порушив права позивача. Позивач просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити суму несанкціоновано списаних кредитних коштів за рахунок кредитного ліміту на картковому рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 28990,00 гривень, зупинити нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, скасувати нараховані відсотки та штрафні санкції за період, що передував зверненню до суду, стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та відновлення списаних кредитних коштів, скасування нарахованих відсотків та штрафних санкцій за користування кредитними коштами.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника адвоката Стариченка Миколи Петровича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідач не надав доказів здійснення переводу коштів саме на рахунки GOOGLE. Списання коштів відбувалося зі швидкість по декілька транзакцій за секунду, що вказує на неможливість проведення таких транзакцій позивачем, а свідчить про надання відповідачем послуг неналежної якості. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем, електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача. Банком не спростовано факту вчинення щодо позивача шахрайських дій, що призвели до списання коштів.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, і в порядку ст. 634 ЦК України (договір приєднання) це є укладенням між сторонами договору/угоди № SAMDN50000063891041 від 05.06.2012 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Пізніше, ОСОБА_1 підписував анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку 02.03.2016, 24.09.2018, 14.05.2020 та 05.06.2020, просив відкрити поточний рахунок/картку у гривні.

На підставі підписаних анкет-заяв клієнт отримував платіжні картки та послуги Банку.

Згідно з Анкетами-заявами ОСОБА_1 як клієнтом було зазначено фінансовий телефон НОМЕР_2 як такий, за допомогою якого могли здійснюватись всі фінансові/банківські операції за картками.

Для користування кредитними коштами позивачу у червні 2020 року було видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 03.2024 року, зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 29000,00 гривень.

Сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали договір про надання банківських послуг, відповідно до якого позивачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна Gold», на яку було встановлено кредитний ліміт.

Наявність цих договірних відносин між сторонами ними не оспорюється і відповідно не підлягає доведенню іншими засобами доказування.

Відповідно до виписки по карткам ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 за період з 14.09.2021 року по 01.12.2021 року вбачається, що 25.09.2021 року о 21:54 год. відбулось перше списання коштів з призначенням платежу «Рекламные услуги GOOGLE*SERVICES, INTERNET» в сумі 50,00 гривень.

На час списання цієї суми баланс коштів на кредитній картці позивача вже дорівнював мінус - 3514,33 гривень, тобто позивачем вже було використано на власні потреби (перекази коштів, оплата комунальних послуг, купівля товарів, здійснення першого платежу за покупкою «Оплата частинами» тощо) кредитний ліміт на суму 3514,33 гривень.

З 25.09.2021 року о 21:54 год. до 26.09.2021 року о 02:54 год. здійснювалися списання коштів з призначенням платежу «GOOGLE TikTok Live, London» і залишок коштів на останнє подібне списання дорівнював 28980,08 гривень.

Таким чином, 28980,08 гривень - 3514,33 гривень = 25465,75 гривень - це сума коштів, яка була списана за рахунок кредитного ліміту на користь компанії «GOOGLE» та яку не визнає позивач.

Також, з банківської виписки за картками ОСОБА_1 вбачається, що власник кредитної картки здійснив 25.09.2021 року о 21:54 год. та 25.09.2021 року о 22:02 год. сервісні операції, які може здійснити лише власник картки, оскільки в призначенні платежу зазначені як « Подвязка карты на сайте GOOGLE *TEMPORARY HOLD», тобто клієнт приєднав свою кредитну картку на власному смартфоні до системи сплати платежів GOOGLE PAY.

Таким чином з карткового рахунку позивача ОСОБА_1 за рахунок кредитного ліміту було здійснено переказ грошових коштів в загальній сумі 25465,75 гривень, у зв`язку з чим Банк надав позивачу кредит на зазначену суму, тобто між ними виникли договірні кредитні правовідносини, в силу яких у позивача виник обов`язок повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та строки, встановлені договором.

Як встановлено судом, переказ грошових коштів з карткового рахунку позивача було здійснено через систему дистанційного обслуговування клієнтів Приват24.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову щодо відновлення кредитних коштів на картковому рахунку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 самостійно здійснив 25.09.2021 року о 21:54 год. та 25.09.2021 року о 22:02 год. прикріплення власної кредитної картки на сайті GOOGLE для подальшої сплати послуг цієї компанії, а саме: GOOGLE TikTok. Відповідальність за здійснення 25 та 26 вересня 2021 року банківських операцій з переказу коштів та оплати послуг компанії GOOGLE повністю покладається на позивача. На час здійснення спірних транзакцій у Банка були відсутні будь-які заяви від клієнта та правові підстави для нездійснення цих платежів клієнта, а тому з боку Банка не було вчинено жодних порушень. Щодо позовної вимоги про зупинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, а також скасування вже нарахованих відсотків та штрафних санкцій, то подібний спосіб захисту не є ефективним та не підлягає задоволенню судом.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Приймаючи рішення суд правильно виходив з того, що відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Статтею 1067 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

За положенням ст. 1068 ЦК України, Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно п. 1.27 ст. 1 зазначеного Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжна картка це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої розділу VI "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 5 листопада 2014 року (далі - Положення № 705 від 5 листопада 2014 року), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18) та від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21).

Згідно п. 33.3 ст. 33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу.

Пунктом 8 розділу VI постанови правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705 "Про затвердження Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", обов`язок емітента відновити залишок на рахунку клієнта передбачено лише у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу, тобто відповідно до п. 1.24. ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу.

Пункт 9 розділу VI зазначеного Положення звільняє користувача платіжного засобу від відповідальності за здійснення платіжних операцій, лише у випадку коли електронний платіжний засіб було використано без електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача.

Одночасно п. 5 розділу VI Положення покладає на користувача обов`язок контролювати рух коштів за своїм рахунком, а п. 6 розділу VI Положення розмежовує ризик та відповідальність користувача за збитки від здійснення операцій моментом повідомлення користувачем банку про втрату електронного платіжного засобу.

З урахуванням викладеного саме на позивача покладено як обов`язок нерозголошення інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, так і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення інформації.

Саме про таке застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зазначено в постанові Верховного Суду від 10 липня 2019р. у справі № 522/22780/15.

Відповідно до виписки по карткам ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 за період з 14.09.2021 року по 01.12.2021 року вбачається, що 25.09.2021 року о 21:54 год. відбулось перше списання коштів з призначенням платежу «Рекламные услуги GOOGLE*SERVICES, INTERNET» в сумі 50,00 гривень.

З 25.09.2021 року о 21:54 год. до 26.09.2021 року о 02:54 год. здійснювалися списання коштів з призначенням платежу «GOOGLE TikTok Live, London» і залишок коштів на останнє подібне списання дорівнював 28980,08 гривень.

Також, з банківської виписки за картками ОСОБА_1 вбачається, що власник кредитної картки здійснив 25.09.2021 року о 21:54 год. та 25.09.2021 року о 22:02 год. сервісні операції, які може здійснити лише власник картки, оскільки в призначенні платежу зазначені як « Подвязка карты на сайте GOOGLE *TEMPORARY HOLD», тобто клієнт приєднав свою кредитну картку на власному смартфоні до системи сплати платежів GOOGLE PAY.

Оповіщення GOOGLE *TEMPORARY HOLD використовується для позначення платежів, що очікують на підтвердження. Це повідомлення зникає відразу після завершення обробки переказу. Таким оповіщенням може бути позначено нульове списання, за допомогою якого підтримується актуальність інформації про активність кредитної картки. При помилці нульового платежу користувачеві прийде повідомлення про те, що потрібно виконати оновлення даних свого рахунку чи банківської картки.

Як вірно вказав суд першої інстанції, клієнт ОСОБА_1 самостійно здійснив 25.09.2021 року о 21:54 год. та 25.09.2021 року о 22:02 год. прикріплення власної кредитної картки на сайті GOOGLE для подальшої сплати послуг цієї компанії, а саме: GOOGLE TikTok, і відповідно відповідальність за здійснення 25 та 26 вересня 2021 року банківських операцій з переказу коштів та оплати послуг компанії GOOGLE повністю покладається на позивача.

Операції здійснені 25 та 26 вересня 2021 р. включно, при цьому позивач не звертався у будь-який спосіб до АТ КБ «ПриватБанк» щодо здійснення «спірних» операцій та блокування карток в момент здійснення цих операцій. 27.09.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» самостійно здійснив блокування кредитної картки позивача через багаторазові відмови у проведенні платежів з причини нестачі грошей, про що було повідомлено клієнту.

Враховуючи викладене, під час судового розгляду встановлено обставини, відповідно до яких позивач своїми діями сприяв ініціюванню спірних платіжних операцій і при цьому вчасно не повідомив Банк про такі операції, що виключає відповідальність відповідача. 

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Стариченка Миколи Петровича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 28 листопада 2022 року.

Судді:                                                                С. В. Кухар

                                                               В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко