Справа № 2-44/1998
Провадження № 22-ц/801/1635/2022
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року	Справа № 2-44/1998	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Оніщука В.В.,
суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,
з участю секретаря судового засідання: Олійник Г.Є.,

учасники справи:
особа, яка звернулася до суду з апеляційною скаргою: ОСОБА_1 ,
позивач: ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 серпня 2022 року, постановлену в складі судді Капуша І.С., в залі суду,

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №2-44/1998 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розподіл житлового будинку та домашнього майна.
Вказана заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 являється спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки до зняття арешту з нерухомого майна, який накладено ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області у справі №2-44/1998. 
Заявником вказано, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.08.1998 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розподіл житлового будинку та домашнього майна задоволено повністю, однак не було знято арешт з належного позивачу нерухомого майна. 
Посилаючись на те, що судом не вирішено питання щодо скасування арешту на майно, ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення у вищевказаній цивільній справі, в резолютивній частині якого просить вказати наступне: «Зняти арешт з усього належного ОСОБА_2 нерухомого майна, який був накладений відповідно до виданої Гайсинським районним судом Вінницької області ухвали від 16.06.1998 у справі №2-44/1998.
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 серпня 2022 року відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №2-44/1998.
Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні, оскільки судом при винесенні рішення було вирішено питання щодо усіх позовних вимог позивача.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, а також на порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його заяву про ухвалення додаткового рішення. 
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не наведено жодних правових підстав та не вказано обставин, за яких відмовлено в ухваленні додаткового рішення. 
Також в апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не вирішено питання щодо всього нерухомого майна позивача, на яке накладено арешт, хоча земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали померлому ОСОБА_2 та вказані у заповіті не були предметом розгляду щодо поділу майна подружжя у вказаній справі, а тому ніяким чином не зачіпають інтереси відповідачів та їхні права. 
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Порядок та підстави ухвалення додаткового рішення визначені статтею 270 ЦПК України.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 
Тобто процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення. Додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.
Додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.
Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.
Звернувшись із заявою про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1 вказав, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо зняття арешту з нерухомого майна, накладеного ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області у справі №2-44/1998.
Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції зазначив, що підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні, оскільки судом при винесенні рішення було вирішено питання щодо усіх заявлених у позові вимог.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду, з огляду на те, що заявником будь – яких доказів на підтвердження не вирішення судом певної позовної вимоги, не надано.
При цьому, як вбачається із наявного у матеріалах справи рішення Гайсинського районного суду Вінницької області у справі №2-44/1998 від 21 серпня 1998 року, предметом даного позову є розподіл жилого будинку та домашнього майна, рішенням суду позов задоволено повністю та здійснено відповідний розподіл між сторонами, а також здійснено розподіл судових витрат. 
Відтак, будь – яких доказів, які б підтверджували факт не вирішення судом певної позовної вимоги, зокрема, і доказів того, що у даній справі було заявлено вимогу щодо зняття арешту з майна, матеріали справи не містять, а тому, оскільки вказані вимоги у позові не були зазначені, то відповідно не розглянуті судом під час розгляду справи.
Таким чином, оскільки рішенням суду від 21.08.1998 усі заявлені позовні вимоги розглянуті в повному обсязі, підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні.
Будь – які інші підстави, передбачені ст. 270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення у даній справі відсутні. 
Також колегія суддів зазначає, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а апеляційна скарга ОСОБА_1 є такою, що не підлягає задоволенню.
Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій та власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин.
При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційну скаргу заявника необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тому судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук