ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 759/16293/20
провадження № 51-3974км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання | ОСОБА_4 ,
засудженого захисника | ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_6 ,
прокурора | ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Меджибіж Летичівського району Хмельницької області, жителя м. Києва.
Обставини справи

1.  Оскарженим вироком суд засудив ОСОБА_5 за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, на підставі статей 71, 72 КК до призначеного покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року і призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць. Керуючись положеннями частини 3 статті 72 КК, суд ухвалив виконувати самостійно покарання у виді штрафів в розмірі 1 700 та 850 грн, призначені відповідно вироками Святошинського районного суду м. Києва від 8 липня та 4 серпня 2020 року.
2.  Суд визнав доведеним, що 22 червня 2020 року приблизно о 16:00 на АДРЕСА_1 засуджений незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту наркотичний засіб метадон (фенадон) загальною масою 0,362 г.
3.  Апеляційний суд ухвалою від 12 травня 2021 року змінив вирок та виключив з резолютивної частини рішення суду про самостійне виконання вироків від 8 липня та 4 серпня 2020 року, пославшись на їх повне виконання засудженим на час апеляційного розгляду.
Вимоги і доводи касаційних скарг

4.  Прокурор, посилаючись на пункти 1, 2 частини 1 статті 438 КПК, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
5.  Він зазначає, що на підставі частини 4 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироками від 8 липня та 4 серпня 2020 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, засудженому належало призначити остаточне покарання у виді 6 місяців арешту.
6.  Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора, а тому його ухвала не відповідає приписам статті 419 КПК. Окрім того, його рішення про виключення з резолютивної частини вироку посилання про самостійне виконання вироків від 8 липня та 4 серпня 2020 року призвело до суперечностей між мотивувальною та резолютивною частинами вироку. 
7.  Сторона захисту просить скасувати оскаржені вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
8.  Вона зазначає, що:
засудженому не було роз`яснено його прав та обов`язків як обвинуваченого, суті обвинувачення, наслідків підписання заяви про розгляд справи в порядку статті 382 КПК;
всі процесуальні дії були проведені за відсутності захисника, а судовий розгляд — без виклику та участі засудженого;
фактичне затримання засудженого проведено з порушення норм КПК;
не було перевірено, чи не було правопорушення вчинене внаслідок провокативних дій з боку правоохоронних органів;
суди не дослідили та не оцінили доказів, не з`ясували фактичних обставин кримінального правопорушення.
Позиції учасників касаційного розгляду

9.  В судовому засіданні прокурор заперечив проти доводів сторони захисту та не підтримав скаргу сторони обвинувачення.
10.  Захисник та засуджений підтримали свою скаргу та просили залишити без задоволення скаргу прокурора.
Оцінка Суду

11.  Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скаргах доводи, Суд дійшов висновку, що касаційні скарги слід залишити без задоволення на таких підставах. 
Щодо касаційної скарги прокурора

12.  Прокурор вважає, що за правилами частини 4 статті 70 КК покарання, призначене оскарженим вироком, мало поглинути покарання у вигляді штрафів за попередніми вироками, і лише потім сплачені штрафи мали бути вирахувані з призначеного покарання. Проте апеляційний суд, враховуючи, що штрафи засудженим сплачені, не провів це поглинання і наступне вирахування, а просто виключив з вироку вказівку про самостійне виконанні цих покарань.
13.  Суд відхиляє цей довід прокурора. Відповідно до частини 3 статті 72 КК покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Оскільки до апеляційного розгляду цієї справи засуджений сплатив штрафи, тобто виконав призначені покарання, апеляційний суд правомірно виключив з вироку вимогу їх самостійного виконання.
14.  Таким чином, Суд не вбачає порушення апеляційним судом вимог кримінального закону.
15.  Крім того, Суд звертає увагу на те, що у судовому засіданні касаційного суду прокурор не підтримав вимог касаційної скарги сторони обвинувачення, вважаючи викладені у ній доводи непереконливими.
Щодо касаційної скарги захисника

16.  Суд зазначає, що судовий розгляд цієї справи відбувався у спрощеному провадженні, можливість якого передбачена статтею 382 КПК для розгляду обвинувачення у вчиненні кримінального проступку. Засуджений погодився на такий порядок розгляду і підписав, у присутності свого захисника, відповідні документи, які дали можливість прокурору відповідно до статті 302 КПК звернутися до суду з клопотанням про такий розгляд.
17.  Особа, яка добровільно відмовляється користуватися певними правами, що надаються для захисту від обвинувачення, тим самим погоджується на обмеження, які закон передбачає для апеляційного оскарження вироку, постановленого за результатами спрощеного провадження. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 394 КПК такий вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
18.  У цій справі сторона захисту не подавада апелляції на цей вирок, і апеляційний розгляд відбувся лише за скаргою сторони обвинувачення. Доводи засудженого, який приймав участь у апеляційному розгляді, також зводилися лише до питання призначеного покарання.
19.  Суд зазначає, що частина доводів сторони захисту в касаційній скарзі стосується саме тих питань, які відповідно до частини 1 статті 394 КПК не можуть бути предметом апеляційного розгляду. Це стосується загального твердження про те, що суди не дослідили та не оцінили доказів, не з`ясували фактичних обставин кримінального правопорушення. 
20.  Це також стосуються і доводів щодо порядку затримання засудженого та стверджуваної провокації з боку органу правопорядку. Хоча ці доводи мають вигляд скарг на порушення процесуального закону, Суд зазначає, що вони наводяться з метою поставити під сумнів допустимість доказів обвинувачення. 
21.  Однак суд першої інстанції не обгрунтовував свій вирок доказами, питання про недопустимість яких сторона захисту піднімає в касаційній скарзі. Суд, керуючись положеннями частини 2 статті 382 КПК, обгрунтував вирок обставинами, які не оспорювалися учасниками провадження. Таким чином, стверджувані стороною захисту порушення не могли позначитися на правильності оскаржених судових рішень і, – виходячи з положень частини 1 статті 438 КПК у сукупності з частиною 1 статті 412 КПК, – не можуть стати підставою для скасування або зміни судових рішень.^[1]
22.  Що стосується скарги сторони захисту на розгляд без виклику та участі засудженого, Суд звертає увагу на те, що частина 1 статті 394 КПК прямо виключає цю обставину з підстав оскарження, оскільки особа добровільно погодилася на розгляд за її відсутності.
23.  Тим не менше, Суд зауважує, що спрощене судове провадження передбачене для розгляду обвинувачення у вчиненні кримінального проступка, тобто діяння, яке за визначенням не може потягнути позбавлення волі. Суд вважає, що якщо суд першої інстанції на підставі наданих йому матеріалів може передбачити, що внаслідок застосування вимог кримінального закону розгляд закінчиться покаранням у виді позбавлення волі, він має розглянути необхідність призначення розгляду у судовому засіданні та виклику для участі в ньому учасників кримінального провадження відповідно до частини 3 статті 382 КПК.
24.  У цій справі внаслідок складання покарань за сукупністю вироків відповідно до статті 71 КК засуджений отримав покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць, тобто результат, для якого в принципі спрощений судовий розгляд не призначений. Таким чином, виникає питання, яке сторона захисту підняла у своїй скарзі: чи розумів засуджений, які наслідки може потягнути за собою його згода на спрощений розгляд обвинувачення проти нього, тобто чи була його згода не лише добровільною, але й усвідомленою. 
25.  Повертаючись до обставин справи, Суд зазначає, що 22 квітня 2019 року ОСОБА_5 був засуджений за частинами 2 та 3 статті 185 КК до позбавлення волі на строк 4 роки. Він був звільнений судом від відбування покарання на підставі статті 75 КК з іспитовим строком тривалісттю 2 роки і на нього були покладені обов`язки, передбачені статтею 76 КК. Йому було роз`яснено зміст статті 75 КК, зокрема, що він може бути звільнений від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. 
26.  Під час іспитового строку, а саме 02 березня 2020 року і 11 та 22 червня 2020 року він вчинив правопорушення у сфері незаконного обігу наркотиків, за які його засуджено вироками від 08 липня 2020 року,  04 серпня 2020 року та від 29 вересня 2020 року, останній з яких є предметом оскарження до Суду. Тобто з червня по вересень 2020 року засуджений безперервно приймав участь у провадженнях щодо кримінальних правопорушень, вчинених ним під час перебування на іспитовому строку. 
27.  У цьому кримінальному провадженні він беззаперечно визнав свою винуватість і в присутності захисника надав згоду на спрощений розгляд справи. Хоча в касаційній скарзі сторона захисту стверджує, що захисник був відсутній, однак матеріали справи свідчать про зворотнє. 
28.  Суд вважає, що, будучи попередженим про наслідки застосування умовного звільнення і багаторазово стикаючись із кримінальною юстицією протягом кількох місяців, засуджений мав розуміти можливість призначення йому покарання за сукупністю з вироком, за яким він перебував на іспитовому строкові. Крім того, враховуючи, що засуджений весь час перебував на свободі, він мав можливості скористатися правовою допомогою для того, щоб отримати докладну інформацію про можливий результат його поведінки, у тому числі щодо можливого застосування статті 71 КК у разі засудження за кримінальне правопорушення.
29.  За таких обставин, враховуючи підписані засудженим у присутності адвоката документи, Суд вважає, що згода засудженого на спрощене провадження була усвідомленою і він мав підстави передбачити, що через порушення ним умов звільнення від відбування покарання за вироком від 22 квітня 2019 року, остаточне покарання за оскарженим вироком може бути призначено відповідно до статті 71 КК.
30.  Суд також надає значення тій обставині, що засуджений не подавав апеляційної скарги і під час розгляду апеляції прокурора не піднімав тих питань, про які йдеться в касаційній скарзі.
31.  Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.
32.  Враховуючи викладене Суд не знаходить підстав для скасування або зміни судових рішень за доводами касаційних скарг сторони захисту та сторони обвинувачення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та захисника – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                          ОСОБА_3 

^[1]    Див., наприклад, ухвали від 27 січня та 28 лютого у справі № 754/8303/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/87334621, https://reyestr.court.gov.ua/Review/87985288; від 28 жовтня 2021 року у справі № 664/558/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/100704541