Постанова                                    
Іменем України
26 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 639/4085/20
провадження № 61-10672св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лагутін Іван Володимирович, на постанову Харківського апеляційного суду, 
у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Кругової С. С., Пилипчук Н. П., 
від 14 травня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України 
(далі - ДП «Украерорух») про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Позов мотивований тим, що з 01 листопада 1995 року він працював в 
ДП «Украерорух», зокрема, на посаді провідного інженера-електроніка з експлуатації обладнання електрозв`язку, та 18 травня 2020 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. 
Пунктом 6.25.2 Колективного договору між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками передбачено, що у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: - при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; - за кожний повний рік понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожен рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 
20 посадових окладів.
Вказував, що має 24 роки безперервного стажу роботи у відповідача, у зв`язку з чим має право на матеріальну допомогу в розмірі 518 900 грн, яку ДП «Украерорух» йому не сплатило, а також на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до вимог статті 117 КЗпП України. 
Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просив суд стягнути з 
ДП «Украерорух» матеріальну допомогу при звільненні на підставі пункту 6.25.2 Колективного договору в сумі 518 900 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 19 травня 2020 року по день ухвалення судом рішення.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року позов задоволено. 
Стягнуто з ДП «Украерорух» на користь   ОСОБА_1 матеріальну допомогу у розмірі 518 900 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 19 травня 2020 року по 20 жовтня 2020 року включно, у розмірі 210 796,42 грн без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги суд встановив, що при звільнені 
ОСОБА_1 відповідач не виконав вимоги пункту 6.25.2 Колективного договору, а тому має сплатити матеріальну допомогу, передбачену цим колективним договором, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України. При цьому суд вважав, що ні умовами Колективного договору, ні нормами КЗпП України, не визначено строку виплати матеріальної допомоги, відмінного від дня звільнення працівника з роботи. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2021 року апеляційну скаргу ДП «Украерорух» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.
У задоволенні позовних вимог    ОСОБА_1 до ДП «Украерорух» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання матеріальної допомоги, передбаченої пунктом 6.25.2 Колективного договору.
Разом з тим вважав, що нарахування і виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, не передбачена КЗпП України та не належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, встановлених у частині третій статті 2 Закону України «Про оплату праці», тому вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення задоволенню не підлягають.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі     ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Лагутін І. В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
23 червня 2021 року     ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Лагутін І. В., подав касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 14 травня 2021 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції. 
У серпні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, вважаючи, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц, у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №  212/6977/15-ц, від 09 червня 
2021 року у справі № 213/719/20, від 09  червня 2021 року у справі
№ 213/817/20, від 10 лютого 2021 року у справі № 143/179/19, від 25 липня 2018 року у справі № 760/14696/16-ц. Крім того, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 117 КЗпП України у контексті тлумачення пункту 14.1 Колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілкою.
Вважає, що суд апеляційної інстанції допустив довільне тлумачення норм статей 116, 117 КЗпП України, статті 2 Закону України «Про оплату праці», приписів пункту 6.25.2, пункту 14.1 додатку 26 Колективного договору. 
Стверджує, що висновки Верховного Суду у постанові від 11 березня 
2019 року в справі № 640/19162/16-ц, на які послався апеляційний суд, зроблено на підставі аналізу умов конкретного Колективного договору ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», які істотно відрізняються від умов Колективного договору ДП «Украерорух».
Посилається на те, що одноразова виплата при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію входить до фонду оплати праці та на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 117 КЗпП України.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ДП «Украерорух», у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Зазначає, що на час звільнення ОСОБА_1 та до теперішнього часу у підприємства відсутні фінансові можливості здійснювати додаткові виплати, передбачені умовами Колективного договору.
Суд першої інстанції не дав належної оцінки звіту про фінансові результати на предмет фінансової неспроможності підприємства здійснювати виплати у зв`язку з виходом на пенсію, як і не надав належної оцінки поняттю власних коштів підприємства. 
Операційна діяльність ДП «Украерорух», яка забезпечує основну частку його доходу, є збитковою, тому не може забезпечити наповненість власного капіталу. 
У жовтні 2021 року   ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Лагутін І. В., подав до Верховного Суду пояснення та заяву, у яких на підставі положень частини третьої статті 400 ЦПК України просить врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 759/10613/20. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 працював в ДП «Украерорух» із 01 листопада 1995 року по 18 травня 2020 року.
18 травня 2020 року наказом ДП «Украерорух»від 13 травня 2020 року 
№ 110/о ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (частина перша статті 38 КЗпП України).
Згідно з пунктом 6.25.2 Колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками (в редакції, чинній на час звільнення позивача), у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: - при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; - за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 
20 посадових окладів.
Відповідно до пункту 14.1 Колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору.  
На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру від 18 березня 2020 року 
№ 2 ДП «Украерорух»було прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) 
до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження заходу до досягнення стабілізації фінансового стану підприємства за окремим рішенням робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру по результатам аналізу подальшого фінансово-економічного стану підприємства.
Листом від 18 травня 2020 року № 22.1-12/112/20 ДП «Украерорух» повідомило позивача, що у зв`язку зі складним фінансовим станом та відсутністю наявних коштів, у підприємства немає можливості виплатити матеріальну допомогу передбачену пунктом 6.25.2 Колективного договору.
20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції пункту 
6.25.2 Колективного договору, за змістом якої у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: 1) до досягнення працівником віку 
60 років і 3 місяці: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 
15 років - 10 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 15 років - по 1 посадовому окладу з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 
15 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад; 2) інший вік до досягнення працівником 65 років при стажі роботи на підприємстві повних 15 років - 5 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад. Виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання.
Для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15 червня 2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація підприємства гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повторний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний 
до 01 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання.
Суд першої інстанції встановив, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 обчисленої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, становить 1 970,06 грн.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 10 КЗпП України (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», яка регулює співвідношення законодавства і колективного договору, угоди, трудового договору, встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
Частиною третьою статті 13 КЗпП України визначено, що колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.
Підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників (частина перша статті 9-1 КЗпП України). 
Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».
У частині другій статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону «Про оплату праці»).
Частиною першою статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Положеннями статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Чинне законодавство прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать як на підставі норм Закону України «Про оплату праці», так і відповідно до умов Колективного договору. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Отже, при недотриманні роботодавцем вимог статті 116 КЗпП України настають наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України. Роботодавець не несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, у разі відсутності його вини, однак в такому випадку обов`язок із доведення відсутності вини покладається на роботодавця.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 759/10613/20 за позовом фізичної особи до 
ДП «Украерорух» про стягнення матеріального допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка прийнята після подання касаційної скарги ОСОБА_1 та підлягає врахуванню відповідно до положень частини третьої статті 400 ЦПК України. 
У справі, яка переглядається, суди встановили, що при звільненні 
ОСОБА_1 ДП «Украерорух» не виконало вимоги пункту 
6.25.2 Колективного договору, а тому має сплатити позивачу матеріальну допомогу, передбачену Колективним договором, у розмірі 518 900 грн. 
Сторони постанову Харківського апеляційного суду від 14 травня 2021 року щодо позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги в розмірі 518 900 грн не оскаржують, а отже в цій частині касаційний суд справу не переглядає.
Відмовляючи в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що нарахування і виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, не передбачена КЗпП України та не належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, встановлених у частині третій статті 2 Закону України «Про оплату праці». 
Водночас такі висновки суперечать вищенаведеним висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 червня 2021 року у справі 
№ 759/10613/20. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 вказала, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Обґрунтовуючи свої висновки в оскарженій постанові посиланням на постанову Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі 
№ 235/7241/16-ц апеляційний суд не врахував, що у вказаній справі судами було встановлено, що за умовами колективного договору 
ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» одноразова допомога при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію підлягала виплаті працівнику упродовж 4 місяців після звільнення, що виключає можливість застосування до таких правовідносин положень статей 116, 117 КЗпП України.
Отже суд першої інстанції встановивши, що роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення із відповідача відповідно до статті 
117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку. При цьому районний суд належним чином виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду.
Доводів щодо неправильності розрахунку середнього заробітку касаційна скарга не містить.
Відповідно до положень статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Зважаючи на викладене, Верховний Суд переглянувши постанову апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку, що апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судових витрат, яке відповідає закону, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова Харківського апеляційного суду від 14 травня 2021 року у вказаній частині - скасуванню із залишенням в силі рішення Жовтневого районного суду 
м. Харкова від 21 жовтня 2020 року.
ДП «Украерорух» постанову апеляційного суду в частині мотивів відмови у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в касаційному порядку не оскаржує.
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судових витрат і залишення в цій частині в силі рішення суду першої інстанції, з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання касаційної скарги у розмірі 4 215,93 грн.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лагутін Іван Володимирович, задовольнити.
Постанову Харківського апеляційного суду від 14 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судових витрат у розмірі 3 162, 02 грн скасувати, залишивши в цій частині в силі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року.
Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 4 215,93 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович