ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 937/7165/21                                 Головуючий в 1 інст. Колодіна Л.В. 
Провадження № 33/807/225/22                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12 серпня 2022 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника – адвоката Діденка В.Є., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Діденка В.Є. на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 3 серпня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, 

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 26 липня 2021 року о 16 годині 50 хвилин, громадянин ОСОБА_1 , знаходячись в місті Мелітополі по вулиці О. Невського, 10, керував автомобілем ВАЗ 21011 д/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, порушення координації рухів, запах алкоголю з рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та у закладі охорони здоров`я, відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
В апеляційній скарзі захисник  ОСОБА_1  – адвокат Діденко В.Є.    вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.
Вказує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду, через брак часу, запропонував щоб працівник поліції провів медичний огляд за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер». Працівник поліції на вказану вимогу відповів, та пояснив що екіпаж не має прибору та апелянт повинен проїхати до медичного закладу. 
ОСОБА_1 вказав, що без направлення до медичного закладу не поїде. Після чого, працівник поліції запросив свідків та почав оформлювати матеріали за порушення п. 2.5 ПДР України. 
Також вказує, що справа була розглянута без участі ОСОБА_1 та захисника, що на думку апелянта, є істотним порушенням вимог КУпАП. 
Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки справу було розглянуто без участі ОСОБА_1 та його захисника. Фактично захисник ознайомився із постановою лише 26 січня 2022 року в суді першої інстанції. 
Також просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Вислухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи та аргументи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.
Щодо поновлення строків апеляційного оскарження.
У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
В клопотанні апелянт порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, посилаючись на поважність пропуску цього строку. 
Встановлено, що справу місцевим судом було розглянуто без участі ОСОБА_1 та його захисника. Фактично з матеріалів справи вбачається, що захисник ознайомився із постановою районного суду лише 26 січня 2022 року в суді. 
Суд апеляційний інстанції враховуючи вказане, дійшов до висновку, про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявні підставі для його поновлення. 
Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи. 
Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.
Відповідно до положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.4) встановлено, що 26 липня 2021 року о 16 годині 50 хвилин, громадянин ОСОБА_1 , знаходячись в місті Мелітополі по вулиці О. Невського, 10, керував автомобілем ВАЗ 21011 д/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, порушення координації рухів, запах алкоголю з рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та у закладі охорони здоров`я, відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, відмова від проходження огляду (п.2.5 ПДР України) підпадає під об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.
При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.
Переглядаючи матеріали справи, можливо встановити, що викладене в протоколі обвинувачення доводиться такими доказами: постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №839190 (а.с.5), якою встановлено, що водій ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом д.н. НОМЕР_1 та порушив вимоги п.2.3в ПДР України за що накладено стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП; акт огляду та направлення на огляд водія (а.с.7-8), якими встановлено, що водій ОСОБА_1 перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від огляду водій відмовився; письмовими поясненнями свідків (а.с.10), якими встановлено, що водій ОСОБА_1 під час події дійсно відмовився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння; відеозаписом події (а.с.12), яким встановлено, що ОСОБА_1 дійсно відмовився проходити огляд на визначення стану сп`яніння. 
Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.
Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності - також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п. 2.5. ПДР, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційна скарга захисника не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.
Факт керування ОСОБА_1 автомобілем за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апелянтом не заперечується.
Із доводів апеляційної скарги не вбачається порушення ст. 266 КУпАП та Інструкції N 1452/735 під час події працівниками поліції. 
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, а лише вимагав пройти вказаний огляд на місці зупинки. 
Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; - не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, проходження у встановленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Відеозаписом під найменуванням «VID_20210726_171106» встановлено, що на пропозицію працівника пройти огляд на місці або в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. 
Відмову ОСОБА_1 виражав мовчанням та ігноруванням запитів працівника поліції, що в свою чергу суд розцінює, як відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння. 
Додатково свідки події підтвердили той факт, що ОСОБА_1 під час події дійсно відмовився від огляду. 
Сукупність вказаних обставин свідчить, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що лише направлені на уникнення відповідальності за скоєне порушення. 
Щодо доводів про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , апеляційний суд вказує наступне. 
Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.
Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».
Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, враховуючи безпідставне умисне затягування правопорушником справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Отже, виходячи з того, суд апеляційної інстанції вважає за можливим розглянути апеляційну скаргу без участі учасників процесу. 
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.
Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1  адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 – 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння. 
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Діденка В.Є. про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити. 
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Діденка В.Є., залишити без задоволення. 
Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 3 серпня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 937/7165/21