ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/26713/21                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                              Аліменка В.О.,
суддів                                                  Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 08 липня 2021 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2022 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Позивач не погодившись з вищезазначеним  рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.
Перевіривши  доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до записів у трудовій книжці позивач працював: відповідно до запису №1 з 27 червня 1984 року прийнятий на шахту ім. Абакумова ВО «Донецьквугілля» гірником; відповідно до запису №2 29 серпня 1984 року звільнений у зв`язку із закінченням строку дії договору; відповідно до запису №3 з 21 червня 1985 року прийнятий учнем прохідника з повним робочим днем в шахті на виробничому підприємстві на шахтобудівельне управління №1; відповідно до запису №4 01 серпня 1985 року звільнений у зв`язку із закінченням строку виробничої практики; відповідно до запису №5 та №6 з 01 вересня 1981 року по 31 липня 1986 року навчався у Донецькому політехнічному інституті (спеціальність «будівництво підземних споруд і шахт» відповідно до запису у дипломі); відповідно до запису №7, 8, 9 10 з 11 серпня 1986 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті, 04 березня 1988 року переведений помічником начальника підготовчої ділянки підземного з повним робочим днем у шахті, змінено назву посади, з 22 жовтня 1988 року призначений начальником підготовчої ділянки підземної з повним робочим днем у шахті; відповідно до запису №11 з 13 серпня 1989 року звільнений за переводом.
Відповідно до довідки від 22 грудня 2020 року №772 позивач працював з 27 червня 1984 року по 29 серпня 1984 року гірником очисного забою, підземний в обособленому підрозділі «Шахта імені Е.Т. Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»; професія відноситься до Списку №1 відповідно до постанови РМ СРСР від 22 серпня 1956 року №1173.
Відповідно до довідки від 22 грудня 2020 року №7021 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній позивач працював з 11 серпня 1986 року по 03 березня 1988 року гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті ПУ-3, Список №1 розділ 1 підрозділ 1 постанови РМ СРСР від 22 серпня 1956 року №1173; з 04 березня 1988 року по 21 жовтня 1988 року працював помічником начальника дільниці підземним з повним робочим днем в шахті ПУ №3, Список №1 розділ 1 підрозділ 1 постанови РМ СРСР від 22 серпня 1956 року №1173;з 22 жовтня 1988 року по 13 серпня 1989 року працював начальником дільниці підземним з повним робочим днем у шахті ПУ №3 - Список №1 розділ 1 підрозділ 1 постанови РМ СРСР від 22 серпня 1956 року №1173.
08 липня 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення йому пенсії за віком за Списком №1.
15 липня 2021 року ГУ ПФУ в м. Києві прийнято рішення №262540006345 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Список №1, зазначено, що уточнюючі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (для визначення права на пенсію на пільгових умовах), накази про результати завершення атестацій робочих місць та відповідні їм списки про атестованих робочих місць не надані, так як підприємства знаходяться на непідконтрольній Україні території.
Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 19 липня 2021 року №2600-0205-8/115826 за наслідками розгляду заяви позивача від 08 липня 2021 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повідомило про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, оскільки уточнюючі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (для визначення права на пенсію на пільгових умовах), накази про результати завершення атестацій робочих місць та відповідні їм списки про атестованих робочих місць не надані, так як підприємства знаходяться на непідконтрольній Україні території.
Позивач не погодившись,  з таким рішенням звернувся до суду з адміністративним позовом.
Спірні відносини, які виникли між сторонами у справі врегульовано нормами  Конституції України, нормами  Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII  (далі - Закон №1788-XII) та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до  ст.19 Конституції України  встановлено,  що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із пунктом 1 статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, громадяни України, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.
Частиною першою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають, зокрема, особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу, зокрема, не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Згідно із абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15    років по 31 грудня 2017 року.
Отже, у випадку, якщо позивач не має стажу роботи на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці 10 років, але має не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності відповідного страхового стажу, він має право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку з 60 років на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Як встановив суд, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, 08 липня 2021 року, позивачу виповнилося 57 роки, загальний страховий стаж складає понад 39 років, відповідач не заперечує наявність у позивача достатнього загального стажу.
Підставою відмови відповідачем в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах стала відсутність необхідного пільгового стажу роботи на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1, у зв`язку з тим, що періоди роботи позивача не враховані до пільгового стажу роботи, оскільки, довідки про підтвердження пільгового стажу роботи, видані органом, який знаходиться на непідконтрольній українській владі території.
Отже, спірним є наявність у позивача стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Колегія суддів, встановила, що трудовій книжці містяться наступні записи про періоди роботи позивача: відповідно до запису №1 з 27 червня 1984 року прийнятий на шахту ім. Абакумова ВО «Донецьквугілля» гірником; відповідно до запису №2 29 серпня 1984 року звільнений у зв`язку із закінченням строку дії договору; відповідно до запису №3 з 21 червня 1985 року прийнятий учнем прохідника з повним робочим днем в шахті на виробничому підприємстві на шахтобудівельне управління №1; відповідно до запису №4 01 серпня 1985 року звільнений у зв`язку із закінченням строку виробничої практики; відповідно до запису №5 та №6 з 01 вересня 1981 року по 31 липня 1986 року навчався у Донецькому політехнічному інституті (спеціальність «будівництво підземних споруд і шахт» відповідно до запису у дипломі МВ №920938); відповідно до запису №7, 8, 9 10 з 11 серпня 1986 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті, 04 березня 1988 року переведений помічником начальника підготовчої ділянки підземного з повним робочим днем у шахті, змінено назву посади, з 22 жовтня 1988 року призначений начальником підготовчої ділянки підземної з повним робочим днем у шахті; відповідно до запису №11 з 13 серпня 1989 року звільнений за переводом.
При цьому, професії, які займав позивач у спірний період, внесені до Списку №1 та відповідно до пункту 3 Порядку №383, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992    року.
Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993    року №637 (далі по тексту - Порядок №637).
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як встановив суд першої інстанції, в трудовій книжці позивача містяться записи про спірні періоди роботи позивача: з 27 червня 1984 року прийнятий на шахту ім. Абакумова ВО «Донецьквугілля» гірником; 29 серпня 1984 року звільнений у зв`язку із закінченням строку дії договору; з 21 червня 1985 року прийнятий учнем прохідника з повним робочим днем в шахті на виробничому підприємстві на шахтобудівельне управління №1; 01 серпня 1985 року звільнений у зв`язку із закінченням строку виробничої практики; з 01 вересня 1981 року по 31 липня 1986 року навчався у Донецькому політехнічному інституті (спеціальність «будівництво підземних споруд і шахт» відповідно до запису у дипломі); з 11 серпня 1986 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті, 04 березня 1988 року переведений помічником начальника підготовчої ділянки підземного з повним робочим днем у шахті, змінено назву посади, з 22 жовтня 1988 року призначений начальником підготовчої ділянки підземної з повним робочим днем у шахті; з 13 серпня 1989 року звільнений за переводом.
Зазначені періоди роботи позивача підтверджуються також довідками від 22 грудня 2020 року №772, відповідно до якої позивач працював з 27 червня 1984 року по 29 серпня 1984 року гірником очисного забою, підземний в обособленому підрозділі «Шахта імені Е.Т. Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»; професія відноситься до Списку №1 відповідно до постанови РМ СРСР від 22 серпня 1956 року №1173; довідкою від 22 грудня 2020 року №7021 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якої позивач працював з 11 серпня 1986 року по 03 березня 1988 року гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті ПУ-3, Список №1 розділ 1 підрозділ 1 постанови РМ СРСР від 22 серпня 1956 року №1173; з 04 березня 1988 року по 21 жовтня 1988 року працював помічником начальника дільниці підземним з повним робочим днем в шахті ПУ №3, Список №1 розділ 1 підрозділ 1 постанови РМ СРСР від 22 серпня 1956 року №1173;з 22 жовтня 1988 року по 13 серпня 1989 року працював начальником дільниці підземним з повним робочим днем у шахті ПУ №3 - Список №1 розділ 1 підрозділ 1 постанови РМ СРСР від 22 серпня 1956 року №1173.
Суд не погоджується з доводами відповідача, що надані позивачем довідки про підтвердження пільгового стажу роботи є недійсними і не створюють правових наслідків, оскільки видані органом, який знаходиться на непідконтрольній українській владі території, та зауважує, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі по тексту - ООН), згідно з якими, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23 лютого 2016 року ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.
У спірному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності інформації, у зв`язку з наданням довідки органом, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 18 квітня 2019 року у справі №344/16404/16-а, від 21    лютого 2020 року у справі №701/1196/16-а.
Суд звертає увагу, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
За встановлених обставин, суд зазначає, що, оскільки надані позивачем документи підтверджують роботу позивача на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці відповідно до Списку №1 періоди роботи позивача: з 27 червня 1984 року прийнятий на шахту ім. Абакумова ВО «Донецьквугілля» гірником; 29 серпня 1984 року звільнений у зв`язку із закінченням строку дії договору; з 21 червня 1985 року прийнятий учнем прохідника з повним робочим днем в шахті на виробничому підприємстві на шахтобудівельне управління №1; 01 серпня 1985 року звільнений у зв`язку із закінченням строку виробничої практики; з 01 вересня 1981 року по 31 липня 1986 року навчався у Донецькому політехнічному інституті (спеціальність «будівництво підземних споруд і шахт» відповідно до запису у дипломі); з 11 серпня 1986 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті, 04 березня 1988 року переведений помічником начальника підготовчої ділянки підземного з повним робочим днем у шахті, змінено назву посади, з 22 жовтня 1988 року призначений начальником підготовчої ділянки підземної з повним робочим днем у шахті; з 13 серпня 1989 року звільнений за переводом.
Водночас, судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за Списком №1 періоду навчання, оскільки частиною першою статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Проте, відповідно до матеріалів справи позивач навчався у вищому навчальному закладі та відповідно до положень статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Законодавством не встановлено наявність підстав для зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за Списком №1 періоду навчання у вищому навчальному закладі, яким є Донецький політехнічний інститут - заклад, в якому навчався позивач.
Таким чином, підтверджений пільговий стаж позивача на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці відповідно до Списку №1 становить більше 3 років, що не дає йому право на зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Стосовно ж доводів позивача стосовно того, що Донецький політехнічний інститут є професійно -технічним закладом, то колегія зазначає таке.
Статтею 18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту»    визначено перелік закладів    професійної (професійно-технічної) освіти до якого належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр;  інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
Відповідно до ч. 1  статті 10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VIII      складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта;  професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта;  вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.
Згідно частини 1    статті 28 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII    в Україні академія,  інститут  - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний  відноситься    закладу вищої освіти.
Відтак,    Закон України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII    відносить навчальний заклад (інститут), в якому навчався позивач, до вищих навчальних закладів, а зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів,    отож суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність зарахування відповідачем періоду навчання позивача у Донецькому політехнічному інституті до загального стажу роботи, а не до спеціального, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.
З огляду на вищенаведене  колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про відмову у задоволенні заявлених позивачем вимог,  зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача  необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального  права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.
Керуючись ст.ст.  243,  250,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 І.О. Лічевецький

                                                                                          Л.В. Бєлова