ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 380/17342/21 пров. № А/857/9935/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року  у справі № 380/17342/21 (головуючий суддя Кравців О.Р., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив: а) стягнути з Департаменту патрульної поліції України на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 29550,00 грн.; б) стягнути з Департаменту патрульної поліції України на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 22000,00 (двадцять дві тисячі) грн.; в) стягнути з Департаменту патрульної поліції України на його користь понесені судові витрати.
Рішенням від 10 червня 2022 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.
Стягнув з Департаменту патрульної поліції України (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 9481 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 98 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовив.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що компенсації підлягає грошовий дохід (разом з сумою індексації), який одержується у гривнях на території України та не має разового характеру. Зазначає, що відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 (далі – Порядок №159) сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100. Вважає, що судом першої інстанції не застосовано при ухваленні рішення Порядок №159, який підлягав застосуванню, а тому невірно обчислено суму компенсації. 
З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 9481, 98 та ухвалити нове рішення у відповідній частині з врахуванням Порядку №159, затвердженого Кабінетом Міністрів України з метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні патрульної поліції Департаменту патрульної поліції України до 05.04.2018.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі №380/3679/21 Департамент патрульної поліції України зобов`язано виплатити на користь позивача доплату за службу в нічний час за період з 16.02.2016 по 31.12.2017 та індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 по жовтень 2017. Це рішення суду виконано 28.08.2021.
Таким чином, станом на день звільнення позивача зі служби, відповідач не провів з ним розрахунок щодо виплати доплати за службу в нічний час та індексації доходів, на які позивач мав право, що підтверджується рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі №380/3679/21. 
Вважаючи, що Департамент патрульної поліції України протиправно несвоєчасно провів розрахунок при звільненні, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, ОСОБА_1  звернувся з позовом до суду. 
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки індексація доходів та доплата за службу в нічний час позивачу не виплачена в день його звільнення, вказана обставина свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку. Тому, відповідно до вимог ст. 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку. З врахуванням принципу справедливості та пропорційності, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 9481,98 грн з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача. Також суд першої інстанції вказав, що позивач не навів доводів з належним їх обґрунтуванням і підтвердженням, що внаслідок протиправних дій відповідача йому заподіяно моральні чи фізичні страждання або втрати немайнового характеру.
Частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки позивачем не оскаржується в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, то предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є законність і обґрунтованість судового рішення в частині задоволення позову.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Як слідує з доводів апеляційної скарги, єдиним аргументом скаржника щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції є незастосування судом Порядку №159.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаним Порядком, затвердженим Постановою Кабінет Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Основною умовою для виплати громадянину компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Вказане відповідає висновкам Верхового Суду, викладеним у постановах від 03.07.2018 (справа №521/940/17), від 11.02.2021 у справі № 1540/3742/18.
Разом з тим, у цій справі позивачем ставиться питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх належних позивачу сум з дня звільнення по день фактичного розрахунку та застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, що не тотожне компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
В свою чергу правомірність застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень статей 116, 117 КЗпП України скаржник не оскаржує, аргументів щодо відсутності правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку скаржник не наводить.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, слід застосовувати норми статей 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з служби в органах поліції.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 21 квітня 2021 року (справа №120/3857/19-а).
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17.
Враховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року у справі № 340/1146/20.
Окрім того, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Визначаючи розмір спірного середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні та час затримки такого розрахунку, суд першої інстанції, на переконання суду апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку, що сплаті на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі, що складає 9481,98 грн, що є співмірним з урахуванням розміру суми по компенсації та частки, яку вона становила у заявлених вимогах, враховуючи істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та період, за який вона підлягає сплаті.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

                                                     ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року  у справі №380/17342/21- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства.     

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов