ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
1 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 202/1389/21
провадження № 51-4677км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 , 
прокурора                           ОСОБА_5 ,
засудженого                      ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                            ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), 
потерпілої                            ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021040660000032, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадина України, уродженця та жителя  АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців.
Згідно з вироком суду 11 січня 2021 року приблизно о 13:00, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), разом зі співмешканкою ОСОБА_9 та знайомим ОСОБА_10 , під час демонстрування останньому одноствольної гладкоствольної мисливської багатозарядної рушниці, проявляючи грубу необережність, оскільки заподіював загрозу для життя та здоров`я оточуючих, шляхом направлення зазначеної стволу рушниці в бік людей,  діючи із злочинною необережністю, ігноруючи та грубо порушуючи правила безпеки поводження зі зброєю, тримаючи рушницю  двома руками в горизонтальному положенні, ствол якої був направлений в сторону ОСОБА_9 , проявляючи злочинну недбалість при поводженні зі зброєю, тримаючи вказівний палець правої руки на спусковому крючку рушниці натиснув його, внаслідок чого відбувся постріл, та поцілив шротовим зарядом в праву клубову ділянку тулубу останньої, спричинивши їй тілесні ушкодження, яке ускладнилося розвитком виражених явищ шоку та крововтрати, які стали безпосередньою причиною смерті останньої.
Апеляційний суд задовольнив апеляційні скарги засудженого та потерпілої. Вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання змінив. На підставі статей 75, 76 КК звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та поклав на нього певні обов`язки. В іншій частині вирок суду залишив без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі винного внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. На думку прокурора, суд апеляційної інстанції при застосуванні до засудженого положень ст. 75 КК свого рішення належним чином не мотивував, не врахував суспільну небезпеку, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки - загибель людини, тому ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню. Крім цього вказує на те, що апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, врахував ті ж самі обставини та відомості, що характеризують особу засудженого, на які послався і суд першої інстанції при призначенні покарання.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити. Засуджений, його захисник та потерпіла заперечували проти її задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 434 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновків суду про доведеність винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК, прокурор у касаційній скарзі не оспорює.
Щодо доводів прокурора, викладених у його касаційній скарзі, про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 внаслідок м`якості, то колегія судів дійшла наступного висновку.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 119 КК, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК є нетяжким, наслідки його вчинення – смерть ОСОБА_9 , особу засудженого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується за місцем проживання позитивно, не має на утриманні непрацездатних осіб та неповнолітніх дітей, не страждає тяжкими захворюваннями, не є інвалідом. Обставиною, що пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи вищезазначене, конкретні обставини вчиненого злочину, суд прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, що, на переконання суду, у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, а також у повній мірі буде відповідати морально-етичним і правовим нормам.
Підстав для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК, судом не встановлено.
Не погоджуючись з вироком суду, засуджений та потерпіла подали апеляційні скарги.
Згідно з приписами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався.
 
Суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не дотримався.
Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_6 положеньст. 75 КК.
Згідно зі ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробування, врахував те, що засуджений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, негативно ставиться до вчиненого та не чинив перешкод під час розгляду провадження, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, які обтяжують покарання, відсутні. Також судом враховано позицію потерпілої, яка подала апеляційну скаргу та просила застосувати до  ОСОБА_6 положення ст. 75 КК.
Разом з тим, при вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.
Однак, суд апеляційної інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, врахував ті ж самі обставини, які вже було враховано судом першої інстанції, при призначенні останньому покарання, що належить відбувати реально, при цьому не навів в ухвалі нових обставин, які б вказували на можливість застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК.
Отже, рішення апеляційного суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК є необґрунтованим, а тому закон про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, що призвело до м`якості призначеного покарання, про що обґрунтовано зазначає прокурор у касаційній скарзі.
За таких обставин, Суд вважає, що ухвала апеляційного суду щодо  ОСОБА_11   підлягає скасуванню на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, а кримінальне провадження – призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене в цій постанові, належно оцінити обставини, що мають правове значення при призначенні покарання та порядку його відбування, й ухвалити справедливе рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 цього Кодексу.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року щодо ОСОБА_6  скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                       ОСОБА_3