ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року	Львів	Справа № 260/1692/20 пров. № А/857/14382/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                      Большакової О.О., Гінди О.М.,
за участі секретаря судового засідання –                    Гранат В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області на додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду  від 02 вересня 2022 року (суддя – Гебеш С.А., м. Ужгород, повний текст рішення складено 02 вересня 2022 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

                                                       ВСТАНОВИВ:
          
ОСОБА_1 у травні 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області (далі – ГУДПС у Закарпатській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати винесені ГУ ДПС у Закарпатській області податкове повідомлення-рішення № 0001513306 від 12.02.2020, податкове повідомлення-рішення № 0001503306 від 12.02.2020. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що податкові повідомлення-рішення вважає протиправними та такими що підлягають скасуванню, оскільки оподаткування фінансових операцій відображених в Акті перевірки повинні здійснюватися відповідно до правил визначених пунктом 170.2 статті 170 Податкового кодексу України (далі – ПК України).
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду  від 13 липня 2022 року позов задоволено.
Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 260/1692/20 – задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України в особі відокремленого підрозділу ГУ ДПС у Закарпатській області 30 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 8438,40 грн. витрат на проведення судової експертизи.
          
Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення, та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначає, що ГУДПС у Закарпатській області є бюджетною установою, що свідчить про неспівмірність покладення на бюджетний орган всього тягаря витрат на правничу допомогу, що може дозволити собі позивач. Вказує, що з аналізу звіту про надання правничої допомоги від 28.06.2022 можна зробити висновок, що заявлені в ньому години на супроводження є необґрунтованими та завищеними. Стосовно витрат на проведення експертизи зазначає, що така проведена виключно за ініціативою позивача, та висновок експерта не використано судом першої інстанції при винесенні рішення.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції – без змін.
          
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на категорію справи та обсяг наданих послуг, виходячи з критерію пропорційності суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 30000,00 грн. та 8438,40 грн. витрат на експертизу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною третьою статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Отже, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України). Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
У відповідності до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як підтверджується матеріалами справи, між фізичною особою ОСОБА_1 та Адвокатським бюро "Адваката Ільницького" укладено договір про надання правової допомоги від 04.02.2020 року № 59.
На виконання умов вказаного Договору про надання правової допомоги представником позивача додано акти надання правової допомоги, а саме:
акт від 01.06.2020 року - аванс за правову допомогу пов`язану із оскарженням ППР від 12.02.2020 року на суму 400,00 грн.;
акт від 30.06.2020 року - аванс за правову допомогу пов`язану із оскарженням ППР від 12.02.2020 року на суму 8000,00 грн.;
акт від 09.07.2020 року - аванс за правову допомогу пов`язану із оскарженням ППР від 12.02.2020 року на суму 3000,00 грн.;
акт від 31.07.2020 року - аванс за правову допомогу пов`язану із оскарженням ППР від 12.02.2020 року на суму 9600,00 грн.;
акт від 29.01.2021 року - аванс за правову допомогу пов`язану із оскарженням ППР від 12.02.2020 року на суму 15000,00 грн. та сплата рахунку №137 від 02.12.2020 року на предмет оплати проведення судово-економічної експертизи - 8438,40 грн.;
акт від 15.03.2021 року - аванс за правову допомогу пов`язану із оскарженням ППР від 12.02.2020 року на суму 11129,00 грн.;
акт від 24.03.2021 року - аванс за правову допомогу пов`язану із оскарженням ППР від 12.02.2020 року на суму 5000,00 грн.;
акт від 16.09.2021 року - аванс за правову допомогу пов`язану із оскарженням ППР від 12.02.2020 року на суму 17500,00 грн.;
акт від 23.02.2022 року - аванс за правову допомогу пов`язану із оскарженням ППР від 12.02.2020 року на суму 17971,00 грн.
Як вбачається із звіту про надання правової допомоги № 1/ЗОАС від 28.06.2022 року адвокатським бюро "Адвокат Ільницького" загалом надано правової допомоги позивачу 87 годин 36 хвилин.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України врахував висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21 січня 2021 року №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Також, представник відповідача заперечив проти стягнення на користь позивача 87600,00 грн. витрат на правничу допомогу та 8438,40 грн. на проведення експертизи, виходячи з неспівмірності та реальності понесених витрат.

Аналізуючи зміст заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення, а також дослідивши докази, які були подані на підтвердження понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції правильно зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18, від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України , від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України , від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України , від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18, від 22 листопада 2019 року у справі №810/1502/18.
З аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Апелянт покликається на те, що є бюджетною установою, та відшкодування правової допомоги у розмірі 30000 грн є надмірним фінансовим тягарем.
Апеляційний суд не бере такі до уваги, оскільки такі ознака співмірності не наведена в частині п`ятій статті 134 КАС України. Врахуванню підлягає саме фінансовий стан клієнта (позивача), а не суб`єкта владних повноважень, що узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17.
Також, апелянт покликається на те, що зі звіту про надання правничої допомоги від 28.06.2022 можна зробити висновок, що заявлені в ньому години на супроводження є необґрунтованими та завищеними.
Зокрема, згідно пункту 1 звіту, підготовка процесуальних документів по суті справи , адміністративний позов та додатки до нього зайняли 20 годин 36 хв.
Слід зазначити, що сам позов складає лише 15 сторінок. Додатками є копії документів, виготовлення яких не можна вважати правничою допомогою.
Згідно пункту 4 звіту, підготовка стратегії судового захисту, правової позиції по справі зайняла 4 год. В чому саме полягала ця підготовка і якими документами це підтверджено, адвокатом не зазначено та документально не підтверджено.
Також, в акті надання правової допомоги від 31.07.2020 у пункті 5.1 зазначено про юридичний супровід діяльності клієнта та надання консультацій з питань бухгалтерського обліку та оподаткування, що взагалі не стосується розглядуваної справи.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає що сума витрат позивача на правову допомогу у цій справі не відповідає складності справи та часу затраченого адвокатом на надання відповідних послуг, що розмір витрат зазначений позивачем не є пропорційний, так як і час витрачений адвокатом на проведення відповідних робіт, а тому розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. 
Колегія суддів вважає, що обґрунтованим та співмірним є відшкодування судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Стосовно витрат на проведення експертизи у розмірі 8438,40 грн.
Апеляційний суд зазначає, що експертиза у даній справі призначена за ініціативою позивача.
Висновок експерта від 10.02.2021 №14/106 не містить жодних економічних розрахунків чи досліджень, необхідність доведення яких безпосередньо вплинула на результат розгляду справи, які не могли бути здійснені судом самостійно. При цьому сторонами не оспорювалися суми донарахувань, спір вирішувався виключно щодо факту документального підтвердження понесення позивачем витрат на придбання інвестиційного активу.
Більше того, такий висновок експерта жодним чином не використано судом першої інстанції у рішенні.
Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для відшкодування позивачу витрат на проведення експертизи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області задовольнити частково.
Додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду  від 02 вересня 2022 року в справі №260/1692/20 скасувати та прийняти нове, яким заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 260/1692/20 – задоволити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, код ЄДРПОУ ВП 44106694) 10 000,00 (десять тисяч гривень 00 коп.) витрат на правничу допомогу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. М. Гінда  	
Повне судове рішення складено 14 листопада 2022 року