Номер провадження: 88-ц/813/29/22 
Справа № 523/13485/18
Доповідач Воронцова Л. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Головуючого Воронцової Л.П.(суддя-доповідач),
суддів Ігнатенко П.Я. 
                Полікарпової О.М., 
за участю секретаря Трофименко О.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення
ВСТАНОВИВ :
       У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , просила: встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Одеси, громадянки України; встановити факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з моменту її народження до моменту смерті ОСОБА_3 .
       Позов мотивовано тим, що її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка з 1985 року у будинку її діда ОСОБА_6 за адресою : АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 і ОСОБА_3 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тобто були сім`єю.
        За час їх спільного проживання у них народилися діти – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Оскільки на момент народження дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі, вони не подавали спільні заяви та ОСОБА_3 особисто із заявою до органів РАЦС не звертався щодо визначення походження дітей, тому запис про батька ОСОБА_9 , відповідно до статті 55 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі – КпШС України), проведено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові записані за її вказівкою.
       З дня народження і по цей час вона проживає в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 визнавав себе її батьком, разом із мамою займався її вихованням і утриманням. 
        ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її дід ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
       Для отримання спадщини їй необхідно встановити факт батьківства з померлим та факт сумісного проживання з ним до дня смерті на протязі не менш п`яти років.
       Вказані факти підтверджуються показами свідків, світлинами, довідками ОСОН КМ “Балтський”.
       Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
       Встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Одеси, громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Встановлено факт сумісного проживання однією родиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з моменту народження ОСОБА_1 до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
       Здійснено розподіл судових витрат.
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_9 доведено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя визнавав своє батьківство щодо неї, вона проживала з ним однією сім`єю у будинку АДРЕСА_2 , з дня народження до смерті ОСОБА_3 .
       Постановою Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
       Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач була зобов`язана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме: факт визнання батьківства та проживання однією сім`єю за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_3 .
       Під час розгляду справи суд першої інстанції не звернув уваги на наявні у справі докази, відповідно до яких ОСОБА_3 з 30 квітня 1976 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 , був зареєстрований та проживав у будинку АДРЕСА_2 та займав одну кімнату площею 25,0 кв. м.
       Позивач ОСОБА_1 з 05 серпня 2005 року зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_4 .
       Житловий будинок АДРЕСА_2 належав на праві власності ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
       Після його смерті ОСОБА_3 спадкові права не оформлював.
       Наведені обставини спростовують підстави позову ОСОБА_1 , а отже, позивачем не доведено спільне проживання її матері та ОСОБА_3 , ведення ними спільного господарства, а також не надано доказів, що достовірно підтверджують визнання ОСОБА_3 свого батьківства стосовно позивача й спільного проживання однією сім`єю з ним з дня народження позивача й до дня смерті ОСОБА_3 .
       За життя ОСОБА_3 ні мати позивача – ОСОБА_5 , ні сама позивач ОСОБА_9 після досягнення повноліття в 2006 році не вирішували питання щодо батьківства.
       Крім наведеного, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_9 має право на захист свого права у випадку порушення його відповідачем ОСОБА_2 , але під час розгляду справи не доведено, що останній порушує права позивача, тому, відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), її право не підлягає судовому захисту.
       Постановою Верховного Суду від 06 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року – без змін.
       Верховний Суд вказав, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд правильно застосував положення статті 53 КпШС України, на підставі належної оцінки поданих сторонами доказів дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які з достовірністю підтверджували, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за життя визнавав позивача своєю дочкою та спільно проживав з нею однією сім`єю з дня народження позивача до дня смерті.
       У свою чергу, як зазначив суд касаційної інстанції, доводи касаційної скарги позивача вказаних висновків не спростовують та обмежуються констатацією факту, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 (відомості про батька якої у свідоцтві про народження записано зі слів матері), без доведення усіх складових, необхідних для встановлення такого факту.
       28 квітня 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що Суворовським районним судом м. Одеси на адвокатський запит адвоката Куницького К. П. надіслано два рішення суду, зміст яких спростовує висновок суду апеляційної інстанції, заснований на припущеннях та доводить, що за чотири роки до народження ОСОБА_1 ОСОБА_3 припинив шлюбні відносини з ОСОБА_11 .
       Так, відповідно до рішення районного народного суду Ленінського району м. Одеси від 05 березня 1985 року у справі № 2-233/1985 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 стягнуто аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_13 , 1977 року народження.
       Згідно з рішенням суду Ленінського району м. Одеси від 26 березня 1993 року у справі № 2-241/93 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 . Припинено. Факти, встановлені вказаними судовими рішеннями спростовують висновки апеляційного суду і свідчать, що сумісне проживання між ОСОБА_3 та ОСОБА_15 припинено з 1984 року.
       Також заявник посилалася на те, що згідно з листом Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Балтський» (далі – ОСОНКМ «Балтський») від 22 квітня 2020 року № 21/04, надісланим на ім`я адвоката ОСОБА_16 , при перевірці журналу видачі довідок встановлено, що довідки від 06 липня 2018 року за № 388, 389 видавалися ОСОБА_1 .
       У свою чергу, зміст листа ОСОНКМ «Балтський» від 16 травня 2019 року № 19/05, підписаний ОСОБА_17 , у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_18 , не відповідає дійсності через помилку.
       Крім того, відповідно до акту від 19.12.2019 засвідченого печаткою ОСОН КМ “Балтський” її постійне проживання за вказаною адресою разом із сином підтверджують сусіди.
       Заявниця також зазначила, що її адвокат, який отримав додаткові відомості ( рішення судів) і направив їх в касаційну інстанцію не повідомив її про ці документи, про їх існування їй стало відомо після укладення договору з іншим адвокатом ( Карповим І.О.) та отримання останнім цих відомостей.
        ОСОБА_1 просила поновити їй строк звернення до суду із заявою про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами, скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 523/13485/18, прийняти нову постанову, якою задовольнити її позов у повному обсязі.
       Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року за нововиявленими обставинами відмовлено. постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду від 27 липня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 — ОСОБА_19 задоволено частково, ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
        ОСОБА_2 подав до суду заперечення на заяву про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами, вважає, що документи, на які посилається заявниця, не можуть вважатися нововиявленими обставинами в розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, оскільки не містять істотних обставин щодо встановлення факту батьківства ОСОБА_3 , просив відмовити у задоволенні заяви.
       В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 і її представник повторно не з`явилися, були належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи, до заяви про відкладення розгляду справи на тривалий час (місяць), поданої до суду представником заявника адвокатом Карповим І.О. доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтована заява, останній не надав, тому колегія суддів вважає можливим справу розглядати у відсутності заявника і її представника, в порядку частини 2 статті 372 ЦПК України.
       В судовому засіданні представник відповідача адвокат Новицький В.М. заяву про перегляд судового рішення не визнав, зазначив, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як підставу перегляду постанови суду не є нововиявленими, а судові рішення, на які посилається остання не встановили факту проживання ОСОБА_3 з матір`ю заявниці .
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Новицького В.М., перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів дійшла наступних висновків.
       Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_20 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом ЗАГС Приморського РВК м. Одеси, актовий запис № 1829. ЇЇ батьками записані: мати – ОСОБА_5 , батько – ОСОБА_21 . Запис про батька вчинено зі слів матері, відповідно до статті 55 КпШС України.
       01 квітня 2011 року ОСОБА_20 зареєструвала шлюб з ОСОБА_22 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Першим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського МУЮ, актовий запис № 164, та змінила своє прізвище із « ОСОБА_23 » на « ОСОБА_24 ».
       Згідно з довідкою № 486 від 15 червня 2011 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації. ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав до дня своєї смерті також за вказаною адресою, що підтверджується довідкою від 06 липня 2018 року № 389 та довідкою про склад сім`ї від 06 липня 2018 року № 388.
        ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_2 .
       Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2017 року у цивільній справі № 523/4703/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_25 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності у порядку спадкування за законом позов задоволено, встановлено факт родинних відносин та визнано, що ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідним братом відповідача ОСОБА_2 . Встановлено факт їх постійного проживання разом за адресою: АДРЕСА_1 , та за ОСОБА_2 визнано право власності на вказаний будинок у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .
       Позивач зі своїм чоловіком ОСОБА_26 здійснили поховання ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою, договорами-замовленнями на поховання.
       Свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 у судовому засіданні засвідчили, що позивач народилася в сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , через деякий час батьки посварились та мати позивача пішла жити в інше місце, а позивач залишилась жити з ОСОБА_3 , який доглядав за ОСОБА_30 як за рідною донькою. Позивач проживала з ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_2 , з дня народження і до дня його смерті.
       Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні засвідчила, що є дочкою відповідача ОСОБА_2 та проживала з батьками в будинку АДРЕСА_2 до 2006 року. Дитиною (приблизно 10 років) бачила, що з ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу, деякий час проживала ОСОБА_5 з дітьми, звідки потім пішла, і по теперішній час в будинку АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_32 (позивач). У ОСОБА_3 був один шлюб і в тому шлюбі була дитина. Відповідач доглядав ОСОБА_3 , коли той був хворий, але проживав окремо у будинку АДРЕСА_3 .                               З позивачем родинних стосунків не підтримує.
       У судовому засіданні оглянуті оригінали та до справи долучені копії історії розвитку дитини ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та бланки результатів дитячих аналізів з посиланням на місце проживання дитини – будинок АДРЕСА_2 , оглянуті оригінали фотографій, а копії додані до справи, також пред`явлено їх свідку ОСОБА_28 , на яких він вказав на позивача та ОСОБА_3 як на дочку та батька.
       Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстації, встановив, що ОСОБА_3 з 30 квітня 1976 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 , що підтверджується копією паспорта на його ім`я, ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав у будинку АДРЕСА_2 та займав одну кімнату площею 25,0 кв. м, що підтверджується довідкою-випискою з домової книги ОСОНКМ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » про склад сім`ї та прописки від 06 липня 2018 року № 388, позивач ОСОБА_1 з 05 серпня 2005 року зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспорта на її ім`я, житловий будинок АДРЕСА_2 належав на праві власності ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
       Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня, що підтверджується копією відповіді Суворовської районної державної нотаріальної контори у м. Одесі від 04 листопада 2019 року № 3059/01-16.
       Керівник ОСОНКМ «Балтський» Васильєв С. В. у листі від 16 травня 2019 року № 19/05 надав відповідь на запит адвоката Меркулової В. А. вказавши, що довідки від 15 червня 2011 року № 486, від 06 липня 2018 року № 388 про те, що ОСОБА_1 постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не видавав.
       Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
       Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду відповідні факти та аргументи. Метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.
       Інститут перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами за своєю природою передбачає баланс між принципами правової визначеності res judicata і правом на справедливий суд.
       Згідно з частиною другою статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
       Таким чином, нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що в установленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.
       Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1,2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
       Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
       Законодавство, у тому числі й ЦК України, не містить визначення поняття «нововиявлені обставини», проте за своєю юридичною суттю нововиявлені обставини – це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного, повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
       Ураховуючи викладене, сутність перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами – це встановлення наявності або відсутності нововиявлених обставин і повторний розгляд справи у разі їх встановлення з метою досягнення істини у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 826/20239/16).
       Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
       Нововиявлені обставини характеризуються сукупністю таких ознак: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не були та не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би суттєво змінити або прийняти інше рішення ніж те, яке було прийняте).
       Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції від 08 лютого 2019 року про задоволення позову ОСОБА_1 та приймаючи нове рішення про відмову в задоволенні її позову, посилався на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на наявні у справі інші докази, а саме: ОСОБА_3 з 30 квітня 1976 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 , що підтверджується копією паспорта на його ім`я, ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав у будинку АДРЕСА_2 та займав одну кімнату площею 25,0 кв. м, що підтверджується довідкою-випискою з домової книги ОСОНКМ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » про склад сім`ї та прописки від 06 липня 2018 року № 388, позивач з 05 серпня 2005 року зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспорта на її ім`я, житловий будинок АДРЕСА_2 належав на праві власності ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
       Також апеляційний суд послався на те, що керівник ОСОНКМ «Балтський» Васильєв С. В. у листі від 16 травня 2019 року № 19/05 надав відповідь на запит адвоката Меркулової В. А. про те, що довідки від 15 червня 2011 року № 486, від 06 липня 2018 року № 388 щодо того, що ОСОБА_1 постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не видавав.
       Як на підставу для перегляду постанови за нововиявленими обставинами, заявник посилалася на отримані після прийняття Одеським апеляційним судом постанови від 27 листопада 2019 року:
       1. Рішення районного народного суду Ленінського району м. Одеси від 05 березня 1985 року у справі № 2-233/1985 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_13 , 1977 року народження, а також рішення суду Ленінського району м. Одеси від 26 березня 1993 року у справі № 2-241/93, згідно з яким шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 припинено. Факти, встановлені рішеннями судів у 1985 та 1993 роках, на думку заявника, спростовують висновки суду апеляційної інстанції та свідчать про те, що сумісне проживання між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 припинено у зв`язку з частими сварками та скандалами з 1984 року, у свою чергу позивач ОСОБА_1 народилася в 1988 році, через чотири роки після припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 з ОСОБА_14 .
       2. Лист ОСОНКМ «Балтський» від 22 квітня 2020 року № 21/04, надісланий на ім`я адвоката позивача – ОСОБА_16 , відповідно до якого при перевірці журналу видачі довідок встановлено, що довідки від 06 липня 2018 року № 388 та № 389 видавалися ОСОБА_1 , зміст листа ОСОНКМ «Балтський» від 16 травня 2019 року № 19/05, підписаний ОСОБА_17 у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_18 , не відповідає дійсності через помилку. Крім того, відповідно до акта від 19 грудня 2019 року, засвідченого печаткою ОСОНКМ «Балтський», сусіди позивача підтверджують її постійне проживання за відповідною адресою разом із сином ОСОБА_34 .
       Також заявник зазначала, що вказані відомості під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій їй відомі не були, про існування наведених рішень судів та обставин нелегітимності інформації, отриманої адвокатом Меркуловою В. А., вона дізналася після укладення договору з адвокатом ОСОБА_16 та отримання ним відповідних відомостей.         Просила поновити їй строк звернення до суду з заявою про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами.
       Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції виходив із того, що зазначені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України і не мають як істотного, так і будь-якого значення для вирішення цієї справи.
       Оскільки колегія суддів Верховного Суду погодилася з висновком апеляційного суду в частині, що стосується листа ОСОНКМ «Балтський» від 22 квітня 2020 року № 21/04, тому що, посилаючись на нього, заявник фактично намагається здійснити переоцінку доказів, що були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи по суті позовних вимог, що суперечить пункту 1 частини четвертої статті 423 ЦПК України, відповідно до якого переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, вказаний лист, як підстава перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 , не оцінюється.
       Водночас обставини, на які посилається ОСОБА_1 у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами щодо рішень судів, на час розгляду справи по суті заявлених позивачем вимог у цій справі об`єктивно не були та не могли бути відомі ні заявникові, ні суду, хоча вони існували, однак стали відомими після ухвалення 27 листопада 2019 року апеляційним судом постанови, і є істотними для вирішення цієї справи, оскільки позивач просила встановити факт того, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свою чергу апеляційний суд відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 з 30 квітня 1976 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 , з посиланням на копію його паспорта в матеріалах справи. Надане заявником рішення суду Ленінського району м. Одеси 1993 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , де вказано про припинення їх шлюбних відносин з 1984 року, має значення для спірних правовідносин, спростовує факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_10 однією сім`єю задовго до народження позивача і суттєво впливає на висновки апеляційного суду з цього питання.
       Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами за умови, що вони можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, яку надав суд у такому рішенні (підпункт 49.4.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17).
       Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
       Надані заявником рішення судів за правовою природою є нововиявленими обставинами, адже заявник указувала як на нововиявлені обставини не на саме по собі рішення судів, а на встановлені цими документами факти щодо припинення спільного проживання і ведення спільного господарства між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 з 1984 року, які були покладені в основу рішення суду, яке просить переглянути заявник, що в силу закону є нововиявленою обставиною.
       Таким чином , судом встановлено, що позивачка ОСОБА_33 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Одесі, батьками її є : ОСОБА_5 і ОСОБА_21 , відомості про якого зазначені відповідно до ст.55 КпШС України зі слів матері , що підтверджується актовим записом про народження. (а.с.11)
       01 квітня 2011 року ОСОБА_20 зареєструвала шлюб з ОСОБА_22 , змінивши своє прізвище на ОСОБА_24 .(а.с.19)
       Згідно довідки № 389 від 06.07.2018 , зміст якої сторонами не оспорюється та паспортних даних ОСОБА_3 , у будинку АДРЕСА_2 він був зареєстрований та проживав з 18.12.1975 і до дня смерті. (а.с.9, 13 т.1).
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, його поховання здійснила позивачка, що підтверджується договорами-замовлення на організацію проведення поховання і відповідачем не заперечується (а.с.15, 15-25 т.1) Після його смерті відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_2 .
       Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_28 (сусіди ОСОБА_3 ) підтвердили, що ОСОБА_32 , як і її старший брат ОСОБА_36 , народилася у сім`ї ОСОБА_3 і ОСОБА_5 ОСОБА_3 забирав ОСОБА_5 із дитиною із пологового будинку додому, де вони разом проживали. Через деякий час батьки посварилися, ОСОБА_5 пішла жити в інше місце, а ОСОБА_32 залишилася з батьком і жила разом із ним до дня його смерті, поховала та продовжує і зараз проживати у будинку зі своїм сином, якого водить кожен день до школи. Відповідач — ОСОБА_2 ніколи не проживав у будинку АДРЕСА_5 називав ОСОБА_32 донькою і відносився до неї як до своєї доньки. Свідок ОСОБА_29 пояснив, що знає позивачку і її батьків років п`ятнадцять. ОСОБА_1 проживала і продовжує проживати із своїм сином у будинку АДРЕСА_2 , на прохання останньої він здійснював ремонт у цьому будинку перед народженням її сина. ОСОБА_37 називав ОСОБА_32 донькою і ставився до неї як до доньки. Свідок ОСОБА_31 ( донька відповідача) зазначила, що піля того, як від дядька пішла його дружина із сином, він деякий час проживав із ОСОБА_5 , яка пішла від нього. У будинку АДРЕСА_3 разом із дядьком проживала ОСОБА_32 , її ж батько завжди проживав у будинку АДРЕСА_2 .
       Відповідно до запису в історії розвитку дитини ОСОБА_33 , місцем її проживання вказано АДРЕСА_1 .(а.с. 111 т.1).
       Рішеннями районного народного суду м. Одеси від 05 березня 1985 року (справа № 2-233) і від 26 березня 1993 року (справа № 2-241) за позовами ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, розірвання шлюбу встановлено, що сторони разом не проживають з 1984 року, матеріальну допомогу на дитину відповідач не надає . (а.с.212-213 т.1).
       Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_25 про встановлення юридичних фактів, встановлено, що ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_8 є рідним братом ОСОБА_2 , встановлено факт їх постійного проживання разом за адресою : АДРЕСА_1 у період з жовтня 2006 року по 25 грудня 2007 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на вищезазначене домоволодіння в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .(а.с. 47-48 т. 1)
       Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_6 ( батьку ОСОБА_3 ) відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Ленінської райради народних депутатів м. Одеси від 02.09.1963 року належало домоволодіння АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано 20.10.1976 в КП ОМБТІ та РОН за № 152.
       Рішенням виконавчого комітету Ленінської райради народних депутатів м. Одеси № 622 від 15.08.1968 року зазначене домоволодіння було поділено на АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , за ОСОБА_6 визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_3 з житловим будинком літ.”А” на земельній ділянці площею 835 кв.м загальною площею 57.74 кв.м. і житловою площею 43.94 кв.м з літньою кухнею літ. В, сараєм літ. Г, гаражем літ. Б.
       Відповідно до приписів статті 53 КпШС України (у редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин) походження дитини від батьків, які не перебувають між собою у шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. 
        У разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.
       При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
       Згідно із ст. 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.
       Аналіз зазначеної норми права вказує на те, що підставами встановлення батьківства є три самостійні обставини, зокрема, і визнання батьківства.
       Колегія суддів вважає, що надані позивачем докази у їх сукупності і взаємозв`язку достовірно підтверджують визнання ОСОБА_3 свого батьківства відносно ОСОБА_33 ,.
       Встановлений судовими рішеннями факт припинення спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_12 з 1984 року, також підтверджує можливість перебування останнього у цей період у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою., що узгоджується з показами свідків про проживання його із ОСОБА_5 і народження у цей період у них сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 і ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Відповідно до статті 1261 ЦК України діти спадкодавця мають право на спадкування в першу чергу.
       Згідно приписів частини 1,3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
       Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
       Стаття 315 ЦПК України регламентує судовий розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення та зазначає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Встановлення факту проживання із ОСОБА_3 позивачці необхідно для оформлення у спадкових правах, як особи, яка прийняла спадщину після смерті свого батька, який в свою чергу прийняв спадщину на спірне домоволодіння після смерті свого батька — ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
       Факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 на момент смерті останнього також знайшов підтвердження показами свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 в ході судового розгляду справи.
       Покази свідка ОСОБА_31 суд оцінює критично, до уваги не приймає, оскільки вони протирічать показам вище зазначених свідків, не зацікавлених осіб, стосовно факту проживання позивачки із померлим спадкодавцем, та з огляду на те, що вона є зацікавленою особою у результатах розгляду справи, оскільки є донькою відповідача.
       Щодо відомостей із паспорту ОСОБА_1 про реєстрацію позивачки за адресою АДРЕСА_4 , слід зазначити, що відповідно до статті 2 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
       Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
       Як зазначила позивачка, її мати ОСОБА_5 , посварившись із батьком у 2005 році пішла жити до будинку АДРЕСА_4 , де зареєструвала і їх із братом.
       Позивачка у 2005 році була неповнолітньою і самостійно здійснити дану реєстрацію місця проживання не могла, а допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що після того, як ОСОБА_5 пішла від ОСОБА_3 , ОСОБА_32 залишилась і проживала з останнім до дня його смерті.
       З огляду на зазначене, факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_3 до дня його смерті не спростовано.
       Колегія суддів вважає, що на момент ухвалення апеляційним судом постанови, якою було закінчено розгляд справи, існувала обставина, яка не була відома на час розгляду даної справи і не була встановлена судом.
        Вищевикладене є підставою для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленою обставиною ( п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).
       Колегія суддів вважає, що клопотання заявниці про поновлення строку звернення до суду із заявою про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами, як таке, що пропущено з поважних причин підлягає поновленню.
       За змістом пункту 2 частини 3 статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленимит або виключними обставинами суд може : задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.
       Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що постанова Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року підлягає скасуванню за нововиявленими обставинами з ухваленням нового судового рішення , яким апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 08 лютого 2019 року залишити без змін.
       Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати, понесені заявником по оплаті судового збору при подачі заяви про перегляд судового рішення у розмірі 2114 грн 40 коп.
       Керуючись ст.ст. 423, 424, 429 ЦПК України, суд 
                                ПОСТАНОВИВ:
       Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
       Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року задовольнити.
       Постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
       Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів залишити без змін.
       Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору при подачі заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в розмірі 2114 грн 40 коп.
       Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції — Верховного Суду.
       Повний текст постанови суду складено 03 листопада 2022 року.

       Головуючий                                                 Л.П.Воронцова

       Судді :                                                         П.Я.Ігнатенко
                                                                       
                                                                        О.М.Полікарпова