Справа № 161/13701/21 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/727/22  Категорія: 48 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 вересня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В., 
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Луцька кооперативна житлово-експлуатаційна контора № 8 Житлово-будівельних кооперативів, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року, 

                                       В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач  ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 звернулись до суду із зазначеним позовом.
Покликались на те, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . 
Крім того, вказували, що 05 травня 2021 року, із-за несправності сантехнічного обладнання квартири АДРЕСА_2 поверхом вище, власником якої є відповідач ОСОБА_2 , сталося затоплення квартири ОСОБА_1 , про що комісією Луцької кооперативної житлово-експлуатаційної контори № 8  Житлово-будівельних кооперативів 09 березня 2021 року було складено відповідний акт.
Позивачі також зазначали, що згідно висновку будівельно-технічної експертизи, складеного 20 липня 2021 року ТОВ «Волинь-Експерт», вартість відновлювального ремонту затопленої квартири становить 2 155 гривень, а на проведення самого експертного дослідження було затрачено кошти в сумі 2 500 гривень. 
Крім того вказували, що із-за затоплення квартири та конфлікту з відповідачем з цього приводу, погіршився стан здоров`я ОСОБА_1 і на лікування нею було витрачено 2 090 гривень 83 копійки.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь останньої  4245 гривень 83 копійки за заподіяну майнову шкоду та відшкодувати їй понесені судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене без належної оцінки наданих доказів по справі, позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просили оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 затопленням її квартири, не відповідає дійсним обставинам справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням вимог статті 369 цього Кодексу.
Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення  частково з таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення і відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели належними та допустимими доказами завдання ОСОБА_1 майнової шкоди внаслідок залиття квартири.
Проте з таким висновком суду погодитись не можна.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 і ця обставина підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с. 4 ). 
05 травня 2021 року приміщення кухні у даній квартирі було затоплено. Згідно складеного акту від 09 березня 2021 року, комісією працівників Луцької кооперативної житлово-експлуатаційної контори № 8 ЖБК, залиття квартири позивача сталось через те, що сантехнічне обладнання квартири АДРЕСА_3 поверхом вище, власником якої є відповідач ОСОБА_2 знаходилось в технічно несправному стані ( а.с. 5-6 ).
Також встановлено, що відповідно висновку № 10/21 будівельно-технічної експертизи, складеного 20 липня 2021 року ТОВ «Волинь-Експерт», вартість відновлювального ремонту квартири позивача ОСОБА_1 становить 2 155 гривень ( а.с. 7-23 ).
Крім того, як слідує з квитанції до прибуткового касового ордера №1/07/21 від 22 липня 2021 року та акту приймання передачі виконаних робіт від 22 липня 2021 року, приєднаних до матеріалів справи, за проведення вказаної вище експертизи позивач ОСОБА_1 сплатила 2 500 гривень ( а.с. 24-25 ).
Згідно з ч. 1 та п.1 ч. 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. 
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Отже, аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що саме власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить у належному і технічносправному стані, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.
Таким чином, враховуючи наведені обставини, встановлені під час розгляду справи, та зазначені норми матеріального права, на думку колегії суддів, позивач ОСОБА_1 довела розмір завданої їй майнової шкоди, протиправність дій відповідача ОСОБА_2 ,  причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття її квартири, а тому суд першої  інстанцій дійшов неправильного висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог щодо заподіяння їй відповідачем майнової шкоди.
Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Оскільки, жодних належних і допустимих  доказів на підтвердження причинного зв`язку між затопленням квартири та купівлею ліків для позивача не встановлено, то відповідно відшкодування майнової шкоди в частині витрат на придбання ОСОБА_1 ліків в сумі 2 090 гривень 83 копійки до задоволення не підлягає.
Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково. 
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.
Враховуюче те, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою ОСОБА_1 до її звернення до суду з позовом, то підстав для відшкодування їй витрат на складення такого експертного висновку відсутні.
Таким чином, враховуючи те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково, то судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору слід відшкодувати останньому за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог 50,76% (2155 * 100% : 4245,83), тобто в сумі 1152 гривень 25 копійок ((908+1362) *50,76% : 100%)).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                             У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року скасувати. 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Луцька кооперативна житлово-експлуатаційна контора № 8 Житлово-будівельних кооперативів, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 2 155 (дві тисячі сто п`ятдесят п`ять) гривень та 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 25 (двадцять п`ять) копійок понесених судових витрат по сплаті судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді