ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року 
м. Київ
справа № 1340/5602/18
адміністративне провадження № К/9901/20429/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                 Тацій Л.В., Шарапи В.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Дрогобицької міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 (головуючий суддя: Сакалош В.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 (головуючий суддя: Сеник Р.П., судді: Попко Я.С., Хобор Р.Б.) у справі №1340/5602/18 за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся з позовом до Дрогобицької міської ради (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
визнати протиправним і скасувати рішення Х сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради №285 від 07.06.2016 «Про відмову у наданні дозволів на виготовлення проектів відведення земельних ділянок, у затвердженні технічної документації з визначення частки, у включенні в перелік для продажу земельної ділянки, у внесенні змін до ухвали», в частині п.2.6. - відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 393,5 кв.м., котра розташована по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
зобов`язати відповідача розглянути питання щодо надання дозволу та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею    393,5 кв.м., котра розташована по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
зобов`язати відповідача в тридцятиденний строк з моменту вступу в законну силу рішення суду у справі №1340/5602/18 в порядку контролю за виконанням судових рішень подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019, позов задоволено:
визнано протиправним і скасовано рішення Х сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради №285 від 07.06.2016 «Про відмову у наданні дозволів на виготовлення проектів відведення земельних ділянок, у затвердженні технічної документації з визначення частки, у включенні в перелік для продажу земельної ділянки, у внесенні змін до ухвали», в частині п.2.6. - відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 393,5 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
зобов`язано Дрогобицьку міську раду на найближчому засіданні сесії повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо надання дозволу та прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 393,5 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
У порядку контролю за виконанням судових рішень зобов`язано Дрогобицьку міську раду в тридцятиденний строк з моменту вступу в законну силу рішення суду у справі №1340/5602/18 подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення.
Не погоджуючись із рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.
IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Верховного Суду від 22.08.2019 відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 18.10.2022 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №1561 від 02.10.1953 за землекористувачами будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 (на даний час: АДРЕСА_1 ) було зареєстровано земельну ділянку площею 910 кв. м. та залишено у тимчасове користування лишки площею 534 кв. м. 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.01.2011 року справі №2-11/11, яке набрало законної сили 13.05.2013, встановлено, що співвласникам будинковолодіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з другої сторони виділено окремі приміщення будинковолодіння у власність. 
Цим судовим рішенням визначено порядок користування земельними ділянками. Зокрема ОСОБА_4 виділено у власність приміщення, позначені на планах контурними лініями зеленого кольору, додатки №4, №7 під літ. 1-5 жила кімната, літ.1-4 коридор, літ.1-3 ванна, горищний простір по лінії виділу частини будинку над приміщеннями, які виділяються в житловому будинку літ.А-1, сарай літ. Б, вбиральню літ. В. Також в користування ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 виділено земельну ділянку площею 393,5 кв. м. та земельну ділянку площею 253 кв. м., всього загальною площею 646,5 кв. м. 
Тобто, Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області провів поділ в натурі нерухомого майна та визначив порядок користування земельною ділянкою на якій знаходилось таке нерухоме майно. Кожен з співвласників отримав в особисту приватну власність частину майна, яке колись було будинковолодінням (садибою) за адресою: АДРЕСА_1 .
Згодом на підставі договору дарування від 04.11.2011, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 427/1000 ідеальних часток житлового будинку, який складається з двох житлових кімнат, однієї кухні та підвалу, житловою площею 37,8 кв. м., загальною площею 84,4 кв. м. До будинку відносяться сарай, вбиральня, огорожа, замощення. Зазначене майно знаходиться під АДРЕСА_1 та розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,0976 гектара, кадастровий номер якої - 4610600000:01:002:0072, призначеній для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
За інформацією, зазначеною у довідці Управління Держкомзему у м. Дрогобич Львівської області №2728 від 17.10.2011, житловий будинок розміщений на земельній ділянці, призначеній для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,0976 гектара, кадастровий номер якої - 4610600000:01:002:0072. 
10.12.2015 позивач вкотре подав до Дрогобицької міської ради заяву, у якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 393,5 м2, за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування частки житлового будинку з господарськими спорудами, які передані позивачу у власність на підставі договору дарування від 04.11.2011. До заяви було долучено копії паспорта заявника, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, графічний матеріал місця розташування земельної ділянки, копія договору дарування від 04.11.2011.
З відповіді Виконавчого комітету від імені Дрогобицької міської ради №3-21/6903 від 06.08.2018, наданої на заяву ОСОБА_1 №07/А-3375 від 06.07.2018 щодо надання інформації про результати розгляду поданих ним у 2011-2015 роках заяв про надання дозволу на виготовлення технічної документації для виділення у власність земельної ділянки, що за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що кінцевого рішення по заявах ОСОБА_1 прийнято не було у зв`язку із неподанням усіх необхідних документів. Заявнику роз`яснено право повторного звернення із заявою у разі подання усіх необхідних документів.
Натомість у жовтні 2018 року, на адвокатський запит, Дрогобицькою міською радою було надано копію рішення Дрогобицької міської ради №285 від 07.06.2016 «Про відмову у наданні дозволів на виготовлення проектів відведення земельних ділянок, у затвердженні технічної документації з визначення частки, у включенні в перелік для продажу земельної ділянки, у внесенні змін до ухвали», згідно з яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовно площею 393,5 кв.м. на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду.
ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що відповідач своїми діями перешкоджає в реалізації його конституційного права на отримання у власність земельної ділянки. Зазначає, що відмовляючи йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність, відповідач не зазначив жодних підстав, визначених статтею 118 ЗК України. Покликається на те, що протягом 2011-2015 років ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача із заявами щодо надання йому дозволу на виготовлення технічної документації для виділення у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , проте відповідних рішень прийнято не було. Лише у жовтні 2018 року, на адвокатський запит його адвоката, Дрогобицькою міською радою було надано копію рішення Дрогобицької міської ради №285 від 07.06.2016 «Про відмову у наданні дозволів на виготовлення проектів відведення земельних ділянок, у затвердженні технічної документації з визначення частки, у включенні в перелік для продажу земельної ділянки, у внесенні змін до ухвали».
Відповідач позов не визнав. Насамперед стверджує, що позивач пропустив строк звернення до суду. В обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення, відповідач послався на відсутність правовстановлюючих документів на будинок.
V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскаржувана відмова не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки не містить підстав, визначених у частині сьомій статті 118 ЗК України. Одночасно із цим, з посиланням на необізнаність позивача про прийняте радою рішення, судом першої інстанції визнано поважними причини пропуску строку звернення із цим позов до суду. Зважаючи на протиправну поведінку відповідача, суди обох дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову у обраний позивачем спосіб.
VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Скаржник стверджує, що вирішення земельних питань відносить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування. З посиланням на частину четверту статті 120 ЗК України скаржник зазначає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Проте позивачем не надано правовстановлюючих документів на будівлю.
Інші учасники справи правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористалися.
VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права та дійшов таких висновків.
За правилами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Закон України    від 21.05.1997    №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) відповідно до    Конституції України    визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
За приписами пункту 34 частини першої статті 26 цього Закону, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Положеннями статті 59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність визначені статтею 122 ЗК України. 
Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності встановлені статтею 116 ЗК України.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, встановлений статтею 118 ЗК України.
Зміст частини сьомої статті 118 цього Кодексу дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 
Отже, законодавцем чітко окреслено, що питання відведення земельних ділянок вирішується повноважним органом місцевого самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Результат розгляду земельного питання оформлюється розпорядчим індивідуальним    правовим актом у формі рішення відповідної ради.
При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
Водночас у разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у частині сьомій статті 118 ЗК України, з відповідним вмотивуванням.
Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл.
Суди попередніх інстанцій констатували, що позивачем разом із заявою було подано вичерпний перелік документів, необхідних для прийняття рішення. Натомість відповідач у листі від 06.08.2018 №3-21/6903, посилаючи на відсутність документів, необхідних для прийняття рішення, не конкретизував які саме документи відсутні.
Оскаржуване рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність взагалі не містить підстав для відмови. Цим рішенням лише констатовано результат вирішення земельного питання.
Зважаючи на встановлені у цій справі обставини, колегія суддів погоджується із висновками судів обох інстанцій про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про відсутність правовстановлюючих документів на будинок, оскільки такі документи для вирішення питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою законодавцем не вимагаються. Також колегія суддів вважає помилковими посилання скаржника на положення частини четвертої статті 120 ЗК України, якою визначено порядок набуття права на землю у випадку набуття кількова особами права власності на будинок, позаяк надання земельної ділянки у власність є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Натомість отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.
Так, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року    №3-рп/2003).
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України»  (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).
Зважаючи на встановлені судами обставини, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що обраний у конкретному випадку спосіб захисту порушених прав ОСОБА_1 відповідає вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.
VІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а тому підстави для задоволення касаційної скарги - відсутні.
Керуючись статтями 345,    350,    355, 356 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Дрогобицької міської ради залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №1340/5602/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                   С. М. Чиркін
                                                                                          Л. В. Тацій  
                                                                                          В. М. Шарапа