ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 року          м.Дніпро                                                        Справа №  904/8403/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді    Антоніка С.Г.(доповідач),
суддів Дарміна М.О., Іванова О.Г.
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.

розглянувши матеріали апеляційних скарг    Товариства з обмеженою відповідальністю "Алонза" та Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. (суддя Манько Г.В., повне рішення складено 16.02.2022) у справі №904/8403/21

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м.Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Алонза", м.Дніпро

про стягнення
       ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛОНЗА" у розмірі 7 672 152 грн. 61 коп., з яких: 6 148 240 грн. 06 коп. - заборгованість з орендної плати; 1 013 483 грн. 73 коп. - інфляційні втрати; 510 428 грн. 82 коп.- 3 % річних та судові витрати по справі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. у справі №904/8403/21 позов Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алонза" на користь позивача заборгованість у сумі 1735378,12грн, інфляційні втрати у сумі 259015,94грн та 3% річних у сумі 140209,04грн.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, господарський суд прийняв до уваги обставини, встановлені Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.22р. у справі №904/5429/18, а саме що за наслідками листопаду 2018 року, у відповідача була наявна переплата з оплати оренди у розмірі 2 840 204,39 грн., у зв`язку з чим заборгованість з орендних платежів у спірному періоді складає 1735378 грн. 12 коп., інфляційні втрати 259 015 грн. 94 коп., 3% річних 140 209 грн. 04 коп.
Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Алонза" подало апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
- Позивачем не у повному обсязі здійснено передання в оренду цілісного майнового комплексу торгівельно-розважального центру, а саме, замість обумовлених 32408,7 кв. м було передано по акту приймання передачі від 01.04.2016 року лише 27831,55 м.кв., тобто на 14% менше ніж обумовлено договором. Водночас,  розмір орендної плати встановлено сторонами у Договірній ціні договору від 01.10.2016р. за всю площу цілісного майнового комплексу торгівельно-розважального центру;
- АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мав право нараховувати ТОВ «АЛОНЗА» орендну плату тільки за орендовану площу, згідно акту приймання-передачі від 01.04.2016 року, що становить 27 831,55 кв.м в приміщенні цілісного майнового комплексу торгівельно - розважального центру, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Боброва, 1, відповідно до договору оренди нерухомого майна № 4 від 31.03.2016 року;
- за наслідками листопаду 2018 року, у відповідача була наявна переплата з оплати оренди у розмірі 2 840 204,39грн. (встановлено в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.2022р. у справі №904/5429/18), отже заборгованість з орендної плати за спірні періоди, з урахуванням переплати за попередні місяці оренди, відсутня.
Також до апеляційного суду подало апеляційну скаргу Акціонерне товариство комерційного банку "Приватбанк", в якій просить це рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог, в яких відмовлено та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
- крім постанови апеляційного суду у справі №904/5429/18, оскаржуване
рішення не містить оцінки та мотивів прийняття або відхилення будь-яких інших обставин та доказів сторін у справі. Рішення не містить навіть згадки про докази та обставини, на які посилалися сторони під час розгляду справи;
-          висновок, викладений   в  постанові   Центрального  апеляційного 
господарського  суду від 19.01.2022 у справі № 904/5429/18 спростовується наявними у справі доказами, а саме:
-          розрахунком заборгованості за Договором оренди № 4 від 31.03.2016 року, укладеним між АТ КБ “ПриватБанк” та ТОВ “Алонза”, станом на 07.02.2022; випискою за рахунком № 35783050049098 за період 01.01.2016-01.03.2019 із усіма платіжними дорученнями та меморіальними ордерами;
-          рахунками на оплату послуг № 137853 від 01.11.2018, № 140507 від 03.12.2018, № 143261 від 03.01.2019, № 147762 від 01.02.2019;
-          актами наданих послуг від 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019;
-          матеріали справи № 904/8403/21 не  містять доказу  здійснення    ТОВ Алонза” забезпечувального платежу на користь АТ КБ “ПриватБанк” в розмірі 3 000 Т00 грн., під часу розгляду справи взагалі жодна з сторін не посилалася на цю обставину, що свідчить про вихід суду за межі заявлених позовних вимог та заперечень сторін, шо є порушенням ст.ст. 13 та 14 ГПК України;
-  якщо  звернутися   до  висновку  апеляційного  суду  в  постанові від 19.01.2022 справі № 904/5429/18 щодо забезпечувального платежу, то судом встановлено виключно те, такий платіж було сплачено ТОВ "‘Алонза” на користь ТОВ “Місія-1” і ця оплата відбувалася ще до укладення між                       ТОВ “Алонза” та АТ КБ “ПриватБанк” додаткової угоди до договору оренди № 4 від 31.03.2016;
          -  надані платіжні доручення та листування сторін спростовують висновок Центрального апеляційного господарського суду в постанові від 19.01.2022 у справі № 904/5429/18 та, як наслідок, засвідчують невірність першої складової розрахунків апеляційного суду у справі № 904/5429/18 та суду першої інстанції у даній справі;
          -  грошові кошти, сплачені ТОВ “Алонза” в вересні 2016 року направленні на погашення вже існуючої заборгованості ТОВ “Алонза” за Договором оренди, шо утворилася за серпень 2016 року., отже, за розрахунковий період серпень-вересень 2016 року з боку ТОВ “Алонжа" утворився борг (недоплата) в розмірі 1 499    593,67 грн., таким чином, жодної переплати за наслідками серпня 2016 року та або 2016 року у TOB “Алонза” не існувало;
-    наявні   у  справі  докази  свідчать   про те,  щ о   ТОВ  “Алонза”  не здійснювало оплату орендної плати своєчасно та в розмірі, погодженому сторонами в Договорі, через шо і утворилася заявлена до стягнення заборгованість за період листопад 2018-лютий 2019 в розмірі 6 148 240.06 грн.,
-          платіжними  дорученнями   ТОВ  “Алонза” підтверджується  те,  що жодне з таких не містить призначення платежу щодо здійснення оплати оренди саме за листопад 2018, грудень 2018, січень 2019 або лютий 2019 відповідно. Оскільки Відповідач не зазначав в платіжних документах реквізиту “призначення платежу” спірного періоду погашення заборгованості, то Позивачем було правомірно із дотриманням положень ст. 534 ЦК України здійснено зарахування сплачених в цей період грошових коштів в рахунок погашення боргу ТОВ “Алонза” за попередні періоди Договору;
-          сума  стягнення,  зазначена  в  резолютивній   частині оскаржуваного 
рішення, не була жодним чином розрахована в мотивувальній частині рішення, у зв`язку із чим навіть незрозуміло, яким чином вона було досягнута судом, що знов призводить до порушень судом ст.ст. 236 та 238 ГПК України.
          Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача навів ті ж підстави для відмови в її задоволенні, що і у своїй апеляційній скарзі.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги.
11.05.2022 до апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду  у справі №904/5429/18.
05.10.2022 до апеляційного суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Верховним Судом касаційної скарги ТОВ «АЛОНЗА» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №904/5429/18.
Ухвалами колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 25.04.2022 та 09.05.2022 ухвалено відкрити     апеляційне провадження у справі  №904/8403/21. Розгляд справи призначений у судовому засіданні. 
Згідно    ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами,    що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Місія-1" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алонза" 31.03.16р. укладено договір оренди нерухомого майна №4 (далі Договір).
Згідно з умовами цього Договору, Орендодавець зобов`язуються передати Орендареві у тимчасове платне користування (оренду) нерухоме майно, яким є цілісний майновий комплекс торгівельно-розважальний центр літ. А-5 з надбудовами літ. А1-1, А2-1, А3-1, А4-1 та підвалом літ. під. А-5 загальною площею 32408,7 кв.м; в`їзди у паркінг літ. а1, а2;сходи літ. а4, ґанки літ. а6, а7, а8, а10; ґанок з козирком літ. а9; вхід на І поверх літ. а1 1-1; навіс літ. Б (далі за текстом - "Нерухоме майно") (п. 1.1 Договору).
Нерухоме майно, яке виступає предмет Договору, зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об`єкт права власності та передається в тимчасове платне користування (оренду) разом з усіма його приналежностями (п. 1.2 Договору).
Предмет Договору та всі його приналежності знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Боброва, 1. Цільове призначення предмету Договору: здійснення торгівельної діяльності, надання розважальних, спортивно-оздоровчих, навчальних послуг, послуг громадського харчування, культурно-просвітницької діяльності, проведення мастер-класів та змагальних заходів, розміщення офісів (п. 1.3 Договору).
Орендодавець гарантує та запевняє, що Нерухоме майно, яке виступає предметом Договору його предметом, належить йому на праві приватної власності, а речові права на нього зареєстровано у встановлену законодавством порядку (п. 2.1 Договору).
Вказане у п. 1.1 Договору нерухоме майно, яке виступає його предметом передається Орендодавцем Орендарю в оренду на строк 35 місяців (п. 3.1 Договору).
Строк оренди починає обчислюватися з моменту набрання чинності Договором (п. 3.2 Договору)
Нерухоме майно передається Орендодавцем Орендарю за Актом прийому-передачі цілісного майнового комплексу (далі за текстом - "АПП"), який підписується уповноваженими представниками Сторін. У АПП Сторонами зазначається стан Нерухомого майна на момент його передачі у користування на умовах цього Договору (п. 3.5 Договору).
З моменту підписання АПП уповноваженим представниками Сторін Орендодавець вважається таким, що виконав своє зобов`язання з передачі Нерухомого майна у користування Орендареві та набув право нараховувати визначені Договором платежі і вимагати від Орендаря проведення з ним розрахунків за користування нерухомим майном (п. 3.7 Договору).
3а Договором встановлюються наступні види платежів: Орендна плата, Комунальні платежі (разом іменуються "Платежі") (п. 4.1 Договору).
Всі належні за цим Договором платежі Орендар сплачує Орендодавцеві у формі безготівкових банківських розрахунків шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця, зазначений нижче у цьому Договорі, або інший рахунок Орендодавця, про який Орендар був вчасно та належним чином повідомлений Орендодавцем (п. 4.3 Договору).
Усі платежі здійснюються у національній валюті України - гривні (4.4 Договору).
Зобов`язання щодо здійснення платежів, передбачених цим розділом Договору або іншими умовами Договору, будуть вважатися виконаними належним чином з моменту, коли відповідний платіж у повному розмірі буде зарахований на рахунок Орендодавця. При цьому Орендар не несе відповідальності за невиконання та/або неналежне виконання зазначеного зобов`язання, якщо Орендодавець належним чином не повідомив про зміну свого поточного рахунку, та/або відповідний платіж не зарахований на рахунок Орендодавця не з вини Орендаря (п. 4.6 Договору).
Банківські витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на Сторону, яка є платником (п. 4.6 Договору).
Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату (далі - "Орендна плата") у розмірах та у строк визначені цим Договором. Орендна плата починає нараховуватися з дати фактичного передавання Нерухомого майна Орендареві за АПП, передбаченим ст.3 цього Договору (п. 4.7 Договору).
Орендна плата включає в себе плату за користування Нерухомим майном та земельний податок. В орендну плату не включені податки, мита та інші збори, які можуть бути введені в майбутньому Орендодавець залишає за собою право в будь-який час вимагати від Орендаря оплати введених взаконодавчому порядку зазначених платежів, які Орендар зобов`язаний оплатити (п. 4.8 Договору).
Датою початку нарахування орендної плати є дата підписання АПЛ, який повинен бути підписаний у строк до 01.04.2016р. (п. 4.10 Договору)
Орендна плата підлягає оплаті незалежно від результатів господарської діяльності Орендаря та фактичного використання ним Нерухомого майна (п. 4.11 Договору).
Орендна плата сплачується Орендарем щомісячно до 10 (десятого) числа відповідного (поточного) місяця Строку Оренди (4.12 Договору).
Комунальні платежі (а саме: освітлення та забезпечення електричною енергією, опалювання, забезпечення гарячою та холодною водою, кондиціонування, водовідведення тощо) в Орендну плату не входять. Сторони погоджують, що Комунальні платежі сплачуються Орендарем окремо на підставі відповідних договорів, укладених ним з постачальниками енергетичних ресурсів (п. 4.15 Договору).
Орендодавець стверджує, що не заперечує проти укладення Орендарем договорів з постачальниками енергетичних ресурсів для забезпечення Нерухомого майна електричною енергією, газом, питною водою та водовідведенням. Орендодавець зобов`язується не чинити перепон при проведенні Орендарем робіт, направлених на забезпечення укладення таких договорів в т.ч. надавати доступ до технічних приміщень майнового комплексу представникам Орендаря, надавати необхідну технічну та іншу документацію, що стосується майнового комплексу, надати відповідні письмові дозволи протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання письмового запиту Орендаря (п. 4.16 Договору).
Повернення Орендарем Нерухомою майна Орендодавцю здійснюється на підставі Акту повернення майна (далі по тексту - "Акт повернення"), якій обов`язково підлягає підписанню Сторонами (п. 9.1 Договору).
З моменту припинення, розірвання чи відмови від даного Договору, відповідно до його умов, Орендар зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів передати майно Орендодавцю, в свою чергу останній повинен прийняти його, після чого Сторони підписують в двох примірниках Акт повернення майна, кожен з яких має однакову юридичну силу (п. 9.2 Договору).
Після підписання Сторонами Акту повернення. Нерухоме майно вважається таким, що повернуто Орендарем у належному стані (п. 9.4 Договору).
Зміна, розірвання, припинення чи відмова від цього Договору в односторонньому порядку не допускаються, крім випадків, які прямо передбачені цим Договором (п. 12.1 Договору).
Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту досягнення домовленості сторонами з усіх істотних умов, підписання сторонами цього Договору і діє до 28.02.2019 року (п. 13.1 Договору).
Цей Договір вважається припиненим з моменту закінчення строку його дії, передбаченого п. 13.1 даного Договору, та підписання Акту повернення, передбаченого п. 9.1. цього Договору (п. 13.1 Договору).
Якщо Орендар продовжує користуватись майном після закінчення строку цього Договору, то, за відсутності заперечень Орендодавця протягом одного місяця, даний Договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений Договором та на тих самих умовах (п. 13.7 Договору).
Пропозиція Орендаря, що зазначена в її. 13.5 цього Договору та заперечення Орендодавця, передбачена п. 13.7 даного Договору, повинні бути викладені в письмовій формі та надіслані поштовим відправленням у вигляді цінного листа з внутрішнім описом за адресою місця знаходження Орендаря, а саме: м. Дніпропетровськ, вул. Рогальова. 28; доказом відправлення яких є розрахунковий документ (чек. квитанція, тощо) та внутрішній опис (п. 13.8 Договору).
Товариством з обмеженою відповідальністю "Місія-1" та товариством з обмеженою відповідальністю "Алонза" підписано додаток №1 до Договору оренди №4 від 31.03.2016р., якою погоджено договірну ціну з квітня 2016р. по лютий 2019р.
01.04.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Місія-1" та товариством з обмеженою відповідальністю "Алонза" укладено додаткову угоду №1 до Договору в якій зазначенокою розглянувши умови діючого договору оренди № 4 від 31.03.2016 року (надалі Договір оренди), дійшли взаємної згоди скласти дану додаткову угоду про таке:
01.04.2016р. товариством з обмеженою відповідальністю "Місія-1" та товариством з обмеженою відповідальністю "Алонза" укладено додаткову угоду №1 до договору оренди №4 від 31.03.2016р. в якій зазначено, що розглянувши умови діючого договору оренди № 4 від 31.03.2016 року сторони дійшли взаємної згоди скласти дану додаткову угоду про таке: Внести зміни до п. 4.15. до Договору оренди та викласти в такій редакції: Комунальні платежі (а саме: освітлення та забезпечення електричною енергією, опалювання, забезпечення гарячою та холодною водою, кондиціонування, водовідведения тощо) входить в Орендну плату згідно Додатку №1 до Договору оренди № 4 від 31.03.2016 року.
01.04.2016р. товариством з обмеженою відповідальністю "Місія-1" та товариством з обмеженою відповідальністю "Алонза" складено акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу до договору оренди нерухомого майна №4. Передано у тимчасове платне користування нерухоме майно загальною площею 27831 грн. 55 коп.
02.08.2016р. товариством з обмеженою відповідальністю "Алонза" та публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" підписано додаткову угоду до договору оренди №4 від 31.03.16р. Згідно вказаної додаткової угоди сторони дійшли взаємної згоди скласти додаткову угоду про таке: У зв`язку зі зміною власника Приміщень, Сторони погодили здійснити заміну сторони Договору оренди, а саме, сторону Орендодавець. За цією додатковою угодою ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (скорочено ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") стає Орендодавцем та набувачем всіх прав та обов`язків, визначених Договором оренди. З моменту переходу до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" прав власності на Приміщення, що є об`єктом оренди, орендна плата та інші, передбачені умовами Договору платежі, підлягають сплаті на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за реквізитами, зазначеними в даній Додатковій угоді. Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору оренди та набирає чинності з дати її підписання.
03.08.16р. товариством з обмеженою відповідальністю "Алонза" та публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" укладено додаткову угоду до договору оренди №4 від 31.03.2016р., якою у зв`язку зі зміною власника приміщень сторони погодили здійснити заміну сторони Договору оренди, а саме, сторону Орендодавець. За цією додатковою угодою ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (скорочено ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") стає Орендодавцем та набувачем всіх прав та обов`язків, визначених Договором оренди. Підписанням цієї Додаткової угоди Орендар надав свою згоду на заміну сторони Орендодавця. Права та обов`язки Орендодавця ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" набуває в порядку визначеному Договором оренди, а саме з моменту переходу до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" прав власності на Приміщення, що с об`єктом оренди. З моменту переходу до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" прав власності на Приміщення, що є об`єктом оренди, орендна плата та інші, передбачені умовами Договору платежі, підлягають сплаті на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за реквізитами, зазначеними в даній Додатковій угоді. Ця Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди та набирає чинності з дати її підписання.
01.10.2016р. товариством з обмеженою відповідальністю "Алонза" та публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" підписано додаткову угода до договору оренди нерухомого майна №4 від 31.03.2016р. Погоджено Додаток № 1 до Договору оренди №4 від 31.03.2016р. За текстом додатку період оренди: квітень 2016р. - лютий 2019р. Загальний розмір орендної плати - 55 292 641 грн. 90 коп. у т.ч. ПДВ 9 215 440 грн. 32 коп. Згідно Додаткової угоди усі інші умови Договору залишаються без змін. За текстом, ця додаткова Угода вступає в силу з моменту підписання її сторонами та є невід`ємною частиною Договору.
Як вказує позивач, ТОВ “Алонза” не здійснювало оплату орендної плати своєчасно та в розмірі, погодженому сторонами в Договорі, через що утворилася заборгованість за період листопад 2018-лютий 2019 в розмірі                        6 148 240.06 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду.
Крім основної заборгованості позивачем нараховано та заявлено до стягнення 1 013 483 грн. 73 коп. - інфляційних втрат; 510 428 грн. 82 коп.- 3 % річних.
Відповідно до ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Статтею 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем також може бути особа, уповноважена на укладання договору найму.
Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.
Згідно зі статтею 284 ГК України орендна плата є істотною умовою договору оренди.
Статтею 286 ГК України передбачено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Частинами 1, 5 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений ч. 3 ст. 285 ЦК України.
Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).
В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Місія-1" (орендодавець) та ТОВ "Алонза" (орендар) уклали Договір оренди. Згодом на підставі додаткової угоди до цього Договору Банк набув прав орендодавця.
Пунктом 4.9. Договору оренди сторони передбачили, що одним із обов`язків орендаря є сплата орендної плати за користування об`єктом нерухомості, розмір якої визначається сторонами у Договірній ціні, яка є невід`ємним додатком до цього Договору.
Задовольняючи частково позовні вимоги, господарський суд послався  на те, що при перевірці розрахунків прийнято до уваги обставини, встановлені Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.22р. у справі №904/5429/18, а саме: що за наслідками листопаду 2018 року, у відповідача була наявна переплата з оплати оренди у розмірі 2 840 204,39 грн.
При цьому, господарський суд послався на те, що згаданою постановою встановлений той факт, що розрахунок заборгованості з орендної плати має проводитися з урахуванням наявності у Позивача 3000000,00 забезпечувального платежу, тобто: 2 823 238,10грн (переплата з оренди за жовтень 2018року)«-» 1310 547,96грн (нарахована позивачем орендна плата за період з 01.11.2018р. по 30.11.2018р)«-» 262 109,59 ПДВ грн. (ПДВ з оренди за період з 01.11.2018р. по 30.11.2018р.) «+» 1 589 623,84 грн. (сплата відповідачем за оренду 13.11.2018р.)«+» 700000,00грн (сплата відповідачем за оренду 14.11.2018р.)«-» 700000,00грн (погашення простроченої заборгованості 15.11.2018р.) «=» 2840204,39 грн.
Колегія суддів вважає такий висновок господарського суду помилковим, виходячи з наступного.
Як вбачається з висновку апеляційного суду в постанові від 19.01.2022 справі № 904/5429/18 щодо забезпечувального платежу, на який посилається господарський суд в оскаржуваному рішення, то судом встановлено виключно факт здійснення такого платежу ТОВ "‘Алонза” на користь ТОВ “Місія-1”. Оплата відбувалася  до укладення між ТОВ “Алонза” та АТ КБ “ПриватБанк” додаткової угоди до договору оренди № 4 від 31.03.2016. 
При цьому, позивачем до матеріалів даної справи представлені докази повернення суми забезпечувального платежу ТОВ «Місія-1» до ТОВ «Алонза», а саме: платіжні доручення № 8 від 26.08.2016, № 9 від І26.08.2016, призначенням платежу у яких є- “Возврат обеспечительного платежа согл. дог 4 от 31.03.2016, в т.ч. НДС (...) гри.”. Сума двох переказів становить 3000000,00 грн., що відповідає сумі забезпечувального платежу.
Доказів сплати забезпечувального платежу відповідачем на користь              АТ КБ «Приватбанк» відповідачем в матеріали справи не представлено.
Відтак, висновок господарського суду про наявність факту сплати забезпечувального платежу у розмірі 3000000,00грн. відповідачем на користь позивача є помилковим.
Крім того, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2021 у справі №904/5429/18 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ТОВ «Алонза» на користь позивача АТ КБ «Приіватбанк»: 1 589 623 ,84 грн. заборгованості за жовтень 2018року
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.2022 у даній справі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2021 у справі №904/5429/18 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.06.2022 у справі №904/5429/18 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.2022 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2021 у справі №904/5429/18 залишено без змін.
Вказана постанова набрала законної сили.
Приймаючи постанову, апеляційний суд вказав, що колегією суддів встановлено безпідставність і неможливість врахування у правовідносинах забезпечувального платежу, оскільки його повернуто орендарю.
Згідно вимог п. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Між тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно виписки по рахунку відповідача орендна плата складає: за листопад 2018 року – 1572657,55грн., за грудень 2018 року – 1594987,61грн., за січень 2019 року – 1678596,22грн., за лютий 2019 року – 1301998,68грн., всього – 6148240,06грн.
Відповідачем за договором оренди за спірний період було здійснено наступні платежі: в листопаді 2018 року – 1400000,00грн.; в грудні 2018 року – 1400000,00грн.; в січні 2019 року – 1400000,00грн.; в лютому 2019 року – 700000,00грн.
Як вбачається з платіжних доручень (т.1, а с. 39-45), рядок “призначення платежу” не містить спірного періоду погашення заборгованості, а містить лише посилання на те, що вказана вище оплата сплачена за оренду приміщення відповідно до договору №4 від 31.03.2016.
Однак, відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:
1)у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2)у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3)у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Тобто, вищезазначена стаття передбачає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. У такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій черговості: - у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання. В даному випадку мова йдеться про судові витрати, витрати на сплату держмита та інших обов`язкових платежів, витрати на юридичну допомогу тощо. Такі витрати мають бути підтверджені кредитором (наприклад, підлягатиме стягненню за рішенням суду тощо); - у другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка, в разі їх нарахування на підставі договору або закону і лише в третю чергу сплачується основна сума боргу. Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила тощо.
Можливість застосування положень ст. 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання.
Матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач не здійснював оплату за договором оренди вчасно та в розмірі, визначеному спірним договором оренди.
Так, як вбачається з виписки з рахунку відповідача, позивачем нараховано 1 445 799,06 грн. зобов`язань з оренди за період з 02.08.2016р. по 31.08.2016р, який відповідачем сплачений не був.
Доказів іншого відповідачем в матеріали справи не представлено.
Надалі АТ КБ “ПриватБанк” нараховано за Договором зобов`язання з оренди за вересень 2016 року на загальну суму 1 499 593,67 грн., що відповідає розміру орендної плати за вересень 2016 року.
Загальна сума платежів ТОВ “Алонза” сплачена у вересні 2016 року становить 1 445 799,06 грн. (платіжні доручення № 1457-1462 від 29.09.2016). Призначення платежів не містить періоду погашення заборгованості. 
Як було вказано вище, матеріалами справи не підтверджується наявність забезпечувального платежу, тобто у відповідача відсутня переплата за наслідками вересня 2016року з оплати оренди у розмірі 2 999 999, 11 грн.
Таким чином, грошові кошти, сплачені ТОВ “Алонза” в вересні 2016 року направленні на погашення вже існуючої заборгованості ТОВ “Алонза” за Договором оренди, шо утворилася за серпень 2016 року.
Відтак, за розрахунковий період серпень-вересень 2016 року з боку ТОВ “Алонжа" утворився борг з орендної плати в сумі 1 499 593,67 грн.
В подальшому, з зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідачем платежів,  Позивачем було  здійснено зарахування сплачених відповідачем у період з листопада 2018 року по лютий 2019 року включно грошових коштів в рахунок погашення боргу ТОВ “Алонза” за попередні періоди Договору, а саме: серпень 2016 року-жовтень 2018 року, яка на початок листопада 2018 року становила 10580787,60, що підтверджується відповідним розрахунком, наданим позивачем. 
Враховуючи відсутність у платіжних дорученнях періоду, за який відповідач сплачував орендну плату, позивачем було застосовано приписи ст.534 ЦК України та здійснено зарахування сплачених відповідачем у період з листопада 2018 року по лютий 2019 року включно грошових коштів в рахунок погашення боргу ТОВ “Алонза” за попередні періоди Договору, у зв`язку з чим  несплаченою залишилася заборгованість в сумі 6148240,06грн.
Позивачем надано розрахунок заборгованості з орендної плати,  який перевірений колегією суддів та визнаний таким, що здійснений правильно та відповідно до умов договору.
Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати в сумі 6148240,06грн. належить задовольнити.
Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Приписами ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем нараховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати в сумі 1 013 483 грн. 73 коп. та 3% річних в сумі  510 428 грн. 82 коп. за період з листопада 2018 року по лютий 2019 року.
Колегію суддів вказані нарахування перевірені та визнані такими, що є арифметично правильними, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
У цьому зв`язку апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити, рішення господарського суду скасувати в частині часткової відмови в позові.
Апеляційна скарга ТОВ «АЛОНЗА» задоволенню не підлягає з викладених вище підстав.
При цьому, колегією суддів відхиляються посилання відповідача на той факт, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мав право нараховувати ТОВ «АЛОНЗА» орендну плату тільки за орендовану площу, згідно акту приймання-передачі від 01.04.2016 року, що становить 27 831,55 кв.м. в приміщенні цілісного майнового комплексу торгівельно - розважального центру, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Боброва, 1, відповідно до договору оренди нерухомого майна № 4 від 31.03.2016 року, а не за 32408,7 кв. м.
Так, згідно зі ст.286 Господарського кодексу України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1). Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди (ч.2).
ТОВ "Місія-1" (орендодавець) та ТОВ "Алонза" (орендар) уклали Договір оренди. Згодом на підставі додаткової угоди до цього Договору Банк набув прав орендодавця.
Пунктом 4.9. Договору оренди сторони передбачили, що одним із обов`язків орендаря є сплата орендної плати за користування об`єктом нерухомості, розмір якої визначається сторонами у Договірній ціні, яка є невід`ємним додатком до цього Договору.
Сторони підписали Договірну ціну до Договору оренди (Додаток №1), в якій погодили певні розміри помісячної орендної плати за користування об`єктом оренди (зі змінами від 01.10.2016).
Отже, сторони самостійно визначили розмір орендної плати за кожний місяць оренди, без прив`язки до площі приміщення чи інших показників, що унеможливлює перерахунок розміру орендної плати ТОВ "Алонза".
Встановлений Договірною ціною розмір орендної плати не пов`язується із площею орендованих приміщень та кожного календарного місяця має інший розмір, а, підписуючи акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу, додаткову угоду, якою Банк набув прав та обов`язків орендодавця, додаткову угоду про зміну Договірної ціни з Банком в частині зміни розміру орендної плати, ТОВ "Алонза" не ініціювало внесення змін до Договору оренди в частині розміру орендної плати чи зміни площі орендованих приміщень, при цьому відповідач усвідомлював, що площа фактично переданих в оренду приміщень менша за їх загальну площу, наведену в Договорі оренди.
Таким чином, ТОВ "Алонза" з 01.04.2016 розуміло, що реальна площа об`єкта, переданого в оренду, не відповідає тій площі, яка вказана у Договорі, тим не менш, підписало акт приймання-передачі об`єкта без зауважень, до орендодавців (ТОВ "Місія-1" та Банку), з претензіями щодо порушення Договору оренди чи про внесення змін до нього (виправлення помилки щодо площі приміщень чи зменшення ціни) не зверталося, сплачувало обумовлену Договором орендну плату, відтак очевидно погодилося з її розміром, будучи обізнаним щодо площі орендованих приміщень.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, а стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (постанови Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19, від 31.03.2021 у справі №910/17881/19, від 08.12.2021 у справі №910/5953/17, від 15.12.2021 у справі №910/4908/21 тощо).
Також одним із принципів цивільного права є принцип заборони суперечливої поведінки. Верховний Суд неодноразово зазначав, що добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (п.91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц, постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 30.11.2021 у справі №910/4224/21).
ТОВ "Алонза" з 2016 року був відомий фактичний розмір площі орендованого торговельно-розважального центру і товариство мало можливість ініціювати перегляд розміру орендної плати перед орендодавцем, проте не скористалося такою можливістю. Банк як орендодавець обґрунтовано покладався на цю поведінку, вважаючи істотні умови Договору оренди погодженими і належно виконаними орендодавцем, зокрема, в частині передання ним об`єкта в оренду.
Вказана позиція також висловлена і в постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5429/18.
Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.
Не підлягає задоволенню клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до розгляду Верховним Судом касаційної скарги ТОВ «АЛОНЗА» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №904/5429/18.
Звертаючись з означеним клопотанням, відповідач послався на те, що встановлені у справі №904/5429/18 обставини вплинуть на розгляд даної справи.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Пунктом 4 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте, які мають значення для справи, провадження в якій зупинено.
Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/13545/17 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясовувати як пов`язана справа, що розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.
Неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які встановлюються іншим судом, у принципі не можуть бути встановлені господарським судом у даній справі з незалежних від нього (суду) законодавчо зумовлених причин.
Сама лише взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі.
При цьому наведена процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Так, в даному випадку, незалежно від результату розгляду справи №904/5429/18, апеляційний  суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті цієї справи.
Разом з тим, обставини, які будуть встановлені при розгляді справи №904/5429/18, будуть доказами, які стануть відомі сторонам справи лише при винесенні судом рішення і за своєю правовою природою можуть бути підставою для перегляду рішення по даній господарській справі за нововиявленими обставинами, а не є підставою для зупинення провадження у справі.
З цих же підстав не підлягає задоволенню і клопотання АТ КБ «Приватбанк» про зупинення провадження у даній справі.
Витрати зі сплати судового збору покладаються відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.    ,    129,    269,    270,    275,    276,    282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу     Товариства з обмеженою відповідальністю "Алонза" залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022р. у справі №904/8403/21 скасувати в частині відмови в задоволенні позову.
Прийняти в цій частині нове рішення.
Позов задовольнити.
Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛОНЗА" на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 6148240,06грн. - заборгованості з орендної плати; 1013483,73грн.- інфляційних втрат; 510428, 82грн. – 3% річних та 198145,54грн. витрат зі сплати судового збору, у тому числі за розгляд справи апеляційною інстанцією.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено   15.11.2022р.

Головуючий суддя                                                                С.Г. Антонік

Суддя                                                                                    О.Г. Іванов

Суддя                                                                                    М.О. Дармін