ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року		Справа № 380/6993/22 пров. № А/857/11544/22	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Опті-Ком» про застосування адміністративного арешту майна платника податків, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року (суддя Гавдик З.В., м.Львів),-
ВСТАНОВИВ:
29.04.2022 Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Опті-Ком» (далі – ТОВ) в якому просило застосувати адміністративний арешт у вигляді арешту майна платників податків.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року (далі – Ухвала суду) провадження у справі закрито. Повернути з Державного бюджету України на користь Головного управління сплачену суму судового збору 2481 грн, згідно платіжного доручення від 16.05.2022 №839.
Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить таку скасувати та направити справу на новий розгляд.
В апеляційній скарзі вказує, що заперечення платником податків обставин, що зумовили прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, не є спором про право, а отже і підставою для закриття провадження у справі. Окрім того, апелянт вказує на те, що оскарження наказу про проведення перевірки платника податків не впливає на факт прийняття і чинність цього рішення, а також не спростовує наявність незаконного факту не допуску посадових осіб Головного управління до проведення перевірки та перешкоджання такими діями виконання контролюючим органом своїх функцій.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що факт оскарження наказу, за яким працівників контролюючого органу не було допущено до проведення перевірки, що зумовило виникнення передумов для звернення контролюючого органу із позовною заявою у цій справі, підтверджує наявність спору про право в цих правовідносинах у розумінні частини четвертої статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС). 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України (далі - ПК) адміністративний арешт майна платника податків (далі – арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Згідно підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Відповідно до пункту 94.6статті 94 ПК керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.
Згідно пункту 94.10 статті 94 ПК арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 283 КАС провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
З матеріалів справи видно, що Головним управлінням на підставі підпункту 20.1.4, пункту 20 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77, пункту 82.1 статті 82 ПК видано наказ від 05.01.2022 №11-ПП від 01.03.2021 №238-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОПТІ-КОМ» (далі – Наказ №11-ПП). На підставі наказу видано направлення на перевірку від 21.01.2022 №№313,315, 316, 319, 314, 317, 318.
Посадовими особами Головного управління здійснено виїзд за адресою місцезнаходження ТОВ з метою проведення перевірки.
Проте, 21.01.2022 посадові особи контролюючого органу не були допущені до перевірки, оскільки проведення перевірки суперечить підпункту 52.2 підрозділу 10, розділу ХХ ПК, Наказ №11-ПП оскаржується в судовому порядку, про що складено акт про відмову в допуску до проведення планової виїзної перевірки від 21.01.2022 №124/13-01-07-01/433076696 (далі – Акт).
Враховуючи викладене, керуючись статтею 94 ПК Головним управлінням прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 24.01.2022 №1615/6/13-01-07-01 (далі – Рішення).
Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2022 року у справі № 380/1680/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року, задоволено позов ТОВ про визнання протиправним і скасування Наказу № 11-ПП.
Отже, відповідач заперечив законність проведення перевірки контролюючим органом на підставі Наказу №11-ПП шляхом подання позовної заяви до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що існує спір про право, предметом якого є правовідносини, що є передумовою виникнення підстав для звернення Головного управління із позовною заявою/заявою в порядку статті 283 КАС.  
Спір про право в контексті розглядуваної норми має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 283 КАС.
Тобто спір про право має місце у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням контролюючого органу, що стало підставою виникнення обставин для подання відповідної заяви.
При цьому КАС не містить переліку будь-яких критеріїв такої незгоди як підстави для висновку про існування спору про право, а отже у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору.
Оскарження ТОВ Наказу №11-ПП про проведення перевірки є способом захисту, спрямованим на відновлення порушеного права, зумовленого наслідками такого контрольного заходу.
У спірній ситуації звернення до суду із позовною заявою щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна витікає з правовідносин, які виникли у зв`язку з недопуском до проведення перевірки на підставі саме Наказу №11-ПП, який оскаржено в судовому порядку.
Таким чином, незгода платника із проведенням перевірки (оскарження в судовому порядку наказу про її проведення) підтверджує існування спору про право в цих правовідносинах, безвідносно до подальшого провадження за позовом.
Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі № 818/907/16.
При цьому наявність спору про право суд може виявити як до, та і після відкриття провадження у справі за заявою контролюючого органу про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
За таких обставин, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у цій справі. 
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 8 грудня 2022 року.