Постанова
Іменем  України 
29 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 369/9293/15-ц
провадження № 61-6667св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_1  на постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») та просила визнати недійсними укладені між нею та банком кредитний договір та договір застави транспортного засобу від 03 липня 2012 року, договір застави транспортного засобу від 31 липня 2012 року, скасувати обтяження, накладені в рамках договорів застави транспортного засобу від 03 липня 2012 року та від 31 липня 2012 року, та застосувати наслідки недійсності договорів.
Позовна заява мотивована тим, що 03 липня 2012 року вона з метою придбання автомобіля підписала з відповідачем кредитний договір.
Укладення цього договору не відповідало її вільному волевиявленню, а тому такий має бути визнаний недійсним.
Зазначала, що перед укладенням спірного договору їй не надали можливості ознайомитися з усіма його умовами, належно ознайомитися з  якими вона змогла лише через два-три тижні після підписання договору, після чого виявила, що умови договору не відповідають публічно офертованим відповідачем умовам, на які вона погодилась, є несправедливими та порушують її права як споживача.  
Зокрема, істотна умова кредитного договору щодо розміру та обчислення процентної ставки не відповідає вимогам законодавства, оскільки є  суперечливою та невизначеною. Так само не відповідає вимогам законодавства істотна умова кредитного договору щодо строку його дії, так як  у  спірному договорі міститься пункт 1 § 1, згідно з яким кредит надано терміном на 72 місяці, тоді як у пункті 1 § 10 вказано, що кредитний договір діє до повного виконання зобов`язань сторонами.
Також відповідач на власний розсуд та без належного її повідомлення продовжує здійснювати дії, що суперечать як її внутрішній волі, так і нормам чинного законодавства, а саме: стягує необґрунтовані суми, нараховує додаткові відсотки, не повідомляє належним чином про свої дії та не обґрунтовує їх.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2016 року позов задоволено.
Визнано недійсним кредитний договір від 03 липня 2012 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . Визнано недійсним договір застави транспортного засобу від 03 липня 2012 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та   ОСОБА_1 . Визнано недійсним договір застави транспортного засобу від 31 липня 2012 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . Скасовано обтяження, накладені в рамках договору застави транспортного засобу від 03 липня 2012 року та договору застави транспортного засобу від 31 липня 2012 року. 
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року застосовані наслідки недійсності кредитного договору від 03 липня 2012 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , станом на момент ухвалення рішення.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим порушив вимоги закону. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.
Визнано недійсним пункти 1, 2, 3, 4, 6 § 7 кредитного договору № 910.16096 від 03  липня 2012 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . У задоволенні решти позову відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вищевказані положення кредитного договору містять обов`язок позичальника сплатити комісію за надання послуг, що супроводжують кредит, що є незаконним, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання цих положень договору недійсними. 
Водночас підстав для визнання кредитного договору недійсним в цілому, як  і  договору застави, немає, оскільки позивач була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та термін погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та термін сплати процентів та інших платежів, а її доводи про те, що умови кредитного договору не містять визначення строку його дії, а також розміру та способу нарахування процентів, є необґрунтованими.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У квітні 2020 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій з урахуванням доповнень, посилаючись на  неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та  порушення норм процесуального права (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 20  лютого 2020 року й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи, не врахував, що вона не є фахівцем у галузі права або економіки, на момент підписання спірного договору не мала можливості впевнено прочитати та зрозуміти текст договору, не звернув уваги на відсутність доказів її попереднього інформування банком про умови кредитного договору та  не надав оцінки балансу прав і обов`язків сторін у кредитному договорі, внаслідок безпідставно не визнав договір недійсним в цілому.
Зміст касаційної скарги свідчить про те, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, тому в  частині задоволених позовних вимог про визнання недійсними пунктів 1, 2, 3, 4, 6 § 7 кредитного договору № 910.16096 від 03 липня 2012 року оскаржувана постанова апеляційного суду в касаційному порядку не переглядається.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
25 червня 2020 року справа № 369/9293/15-ц надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та  вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди встановили, що 27 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ДІАС Україна» укладено договір № 27/DТ/0612-01, за умовами якого товариство зобов`язалося поставити та передати у власність позивача новий автомобіль, а  остання, у свою чергу, зобов`язалася прийняти товар та оплатити його на  умовах цього договору.
03 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.16096, за умовами якого банк надав позивачу кредит у  сумі 180 091,10 грн на строк 72 місяців для фінансування купівлі позивачем транспортного засобу в сумі 175 670,00 грн, фінансування страхового платежу за  страхування життя позичальника в розмірі 5 271,10 грн.
Кредитні кошти були перераховані банком на поточні рахунки ТОВ «ДІАС Україна» та ЗАТ «Страхова компанія «Уніка Життя».
Згідно з пунктом 1 § 2 договору, за користування кредитом протягом перших 24-ох місяців позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою в розмірі 15,99% річних, а, починаючи з 25-го місяця користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 0,23% (маржу банку).
Положеннями пункту 1 § 4 договору визначено, що позичальник зобов`язаний отримати кредит і погашати заборгованість за даним договором у вигляді ануїтетних платежів (рівні платежі з рівними інтервалами між останніми платежами протягом певної кількості періодів) відповідно до графіку щомісячних платежів.
Згідно з графіком щомісячних платежів (додаток № 1), платежі з повернення кредиту та сплати процентів позичальником здійснюються на окремі рахунки банку у складі ануїтетних платежів з 03 серпня 2012 року по 03 липня 2018 року в розмірі 3 923,95 грн, щомісяця, а в останню дату - в розмірі 3 984,61 грн.
Відповідно до пункту 2 § 10 кредитного договору, банк повідомив позичальника в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену частиною другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним Законом він ознайомлений; він  ознайомився з Тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу договору з усіма додатками до нього йому вручено банком при підписанні договору; умови договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам.
На забезпечення виконання умов кредитного договору, 03 липня 2012 року ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 підписали договір застави транспортного засобу № 910.16096.
31 липня 2012 року, у відповідності до частини другої статті 13 Закону України «Про заставу», договір застави транспортного засобу № 910.16096, укладений між  сторонами, було нотаріально посвідчено на підставі відповідних правовстановлюючих документів.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За положеннями частин першої-третьої, п`ятої та шостоїстатті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за  договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та  вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.
Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справі, яка переглядається, суди встановили, що ПАТ «Ідея Банк» до підписання спірного кредитного договору, 03 лютого 2012 року, надав позивачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну скупну вартість кредиту, що підтверджується довідкою-повідомленням, яка містить підпис ОСОБА_1 , у якій вона зазначила також, що ця інформація їй доступна та зрозуміла.
Кредитний договір № 910.16096 від 03 липня 2012 року підписаний сторонами, містить усі істотні умови договору, зокрема спосіб та термін погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та термін сплати процентів та інших платежів.
Факт видачі ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджений належними доказами. Окрім цього встановлено, що  ОСОБА_1 певний проміжок часу виконувала умови кредитного договору.
Таким чином, установивши, що укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача,при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, а визнання недійсними окремих положень спірного договору в даному випадку не зумовлює зміну інших положень договору, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним в цілому, як і визнання недійсним договору застави транспортного засобу та скасування відповідних обтяжень.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду та  стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону й підстав для її скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до Публічного акціонерного банку «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків його недійсності, визнання недійсним договору застави транспортного засобу та скасування обтяжень залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко